Din episoadele anterioare...
De jur-împrejurul nostru sunt trepidații. O muzică ascunsă.
Unii sunt mai "acordați" la ele decât alții.
Ce fac acei oameni ? Cei care au fost aleși ?
Amunet și Amun-Ra.
Dacă se întâlnesc vreodată, Amunet ar deveni mama Răului.
Nu ești Sir Malcolm. Șarpe !
Vrăjitor, Amăgitor, Prinț al Întunericului, Diavol al genunii ?
Ai fost mereu atrasă de șoapta întunecată.
În toți există lucruri cărora nu li se poate da frâu.
- Unde ai fost toată noaptea ? - În oraș, cu dl Gray.
Ăla e diavolul.
Medalia de la gâtul meu... Ai s-o porți pentru mine ?
"Nu mai lăsa viața să despartă ceea ce moartea poate uni pe veci."
Ești tot timpul sigur că știi ce se petrece.
Există lucruri pe care nu le poți controla.
Tot ce ne rămâne sunt oamenii în care avem încredere.
Și ai încredere în ea ?
Ar fi bine să faci și tu la fel, sau ai să pierzi multe bătălii.
Vanessa, am multe să-ți spun. N-am fost sincer cu tine în legătură cu...
POVEȘTI DE GROAZĂ
Să fii frumos înseamnă să fii aproape mort, nu ?
Moleșeala femeii perfecte...
Într-o langoare relaxată, supusă, golită de spirit,
anemică, palidă ca fildeșul și fără vlagă ca un pisoi.
Știai că există un comerț asiduu cu fotografii de femei moarte ?
În anumite cartiere.
Cadavrele sunt fardate,
apoi, așezate în posturi de abandon abject și fotografiate.
Aceste poze circulă printre bărbați, care se satisfac singuri.
- Cât rafinament... - Vanessa ?
- Mă auzi ? - Desigur.
Seara trecută, ai avut o transă sau un fel de criză cu totul nouă.
Adevărat ? Cât de surprinzător !
A fost nefiresc. Nu-ți amintești ?
- De atunci, ai dormit întruna. - Cine m-a îmbrăcat ?
- Sembene și eu. - Atunci, tu ai făcut ceaiul ?
- Poftim ? Nu. Sembene l-a făcut. - Și tu m-ai îmbrăcat ?
- Da. - Ca atunci când eram mică ?
Nu... Când eram mică, nu mă îmbrăcai. Ce prostuță sunt...
Nu erai acasă. N-aveai cum să mă îmbraci.
Erai mereu în expedițiile tale. Cine să le mai știe șirul ?
Am încercat să te urmărim pe harta din solariu, cu pioneze roșii.
Dar tu erai în "terra incognita". Acolo ai spus că te duci.
Câtă aventură în cuvintele acelea ! Simți că ești din nou acolo, tată ?
Mina ?
Întrucâtva.
Grăsana de mama plângea, desigur.
E ceva mai comic decât o femeie grasă care plânge ?
Parcă nici nu-i reușește. Detestai corpolența ei.
Dar nu și pe cea a altor femei.
Dar mama cea grasă plângea fiindcă îi era dor de tine. Se temea pentru tine.
Plângea, și apoi își mușca perna, ca să n-o auzim.
Apoi a început să ia laudanum, ca să poată dormi !
Biata grăsană !
Vorbește-mi despre celelalte femei. Nu doamna Ives. Despre ea știu tot.
Ai fi putut veni la înmormântare măcar din decență !
- Încetează imediat ! - Asta e fața, nu ?
Chipul aspru, pentru negrotei. Îi speria și-i făcea docili.
Hamalii și sclavii... Însă noi vorbeam despre femei.
Au fost după cum urmează: târfele din Zanzibar, când acostai.
În mare parte, nord-africane, deci aproape albe.
Apoi, băștinașele de pe drum. Le plăcea să le pipăi.
Sau cel puțin așa te-ai autoconvins.
L-ai pus pe Peter să le reguleze, ca să arate că e bărbat.
Nu-i plăcea, însă el ar face orice pentru tine.
În afară de trimiterea mingii cu efect la cricket, cum voiai tu.
Ați trecut din trib în trib, tată și fiu, regulând femei Maasai,
Mamohela, Bangweulu, Bantu, Burundi !
Regret sincer că te-au deranjat. Sunt din nou foarte bine.
Când ți-ai luat diploma în medicină, dr. Ives ?
Ne scuzați, vă rog ?
Du-te, sir Malcolm. Se gândește la pudoarea mea.
- Îmi permiți o examinare discretă ? - Niciodată fără discreție...
Ce ai pățit la buză ?
Sembene a considerat necesar să mă "sedeze".
- Ai pulsul regulat. - Da, cred că sunt încă vie.
Poți să vii la lumină, te rog ?
Privește în sus. La stânga. La dreapta.
- Mă tem că n-arăt foarte bine. - Prostii.
Reacțiile oculare sunt perfect normale.
O laudă înfocată. Nu-i de mirare că nu ești însurat.
- Pot să-ți ascult inima ? - Atât cât e...
- E rece ! - Îmi pare rău.
Uit mereu asta, cu pacienții vii. Respiră adânc.
- Ce s-a întâmplat jos ? - N-aș putea spune foarte bine.
- Atunci, spune mai puțin bine. - Nu-mi amintesc.
- Totul e vraiște. - Da ?
- A fost o scenă violentă. - Ca întotdeauna.
- Când ? - Când plec.
- Unde te duci ? - Nu știu !
Asta înseamnă că o să aduci un psihiatru.
Nu. Nu sunt în favoarea acestui lucru.
Nici eu.
- Trebuie să mănânci ceva. - Nu mi-e poftă de supă.
Sunt sigur că-ți vor da orice îți place.
Găinușă de Cornwall, tăiată de un frumos expert într-un restaurant.
- Ai mâini foarte curate. - Presupun că da.
- Pui preț pe curățenie ? - Presupun că da.
De-asta ești încă virgin. Sau poate că nu ?
Cine și-ar putea da seama de niște lucruri atât de ascunse ?
Toți avem astfel de secrete, nu-i așa, doctore ?
E un vers din Shelley care nu-mi dă pace. Un singur vers, din "Adonais".
Nu mi-l pot scoate din minte.
"Nu mai lăsa viața să despartă ceea ce moartea poate uni pe veci."
Mâinile tale curate tremură. Ți-e frică ?
- Nu de tine. - Crezi că știi vreun demon mai mare ?
Vorbește-mi despre el. Sau să-ți vorbesc eu ?
- S-a încheiat consultația ? - Nici n-a început.
L-am chemat pe dl Chandler să ne asiste.
S-a mai întâmplat, dar niciodată într-o asemenea măsură.
- Ea se împotrivește cât poate. - Ce declanșează crizele ?
- Nu știu. O emoție. - Ce a declanșat-o pe aceasta ?
- Nu știu. - Vă pun o întrebare dificilă.
A suferit vreo traumă sexuală în viața ei ?
- Habar n-am. - E intactă ?
Sincer, nu cred. Nu emit astfel de judecăți.
Nu mă interesează judecățile dv.
Dra Ives manifestă o profundă sensibilitate psihosexuală.
Aș spune că acolo își are rădăcinile starea ei. În sentimentul de vină.
Ceva sau cineva a declanșat-o.
Aseară a ieșit cu un tânăr.
Bine... Să ne închipuim următoarele.
Are cu el o întrevedere erotică. Poate că prima, pentru ea. Nu știm.
Și evoluează într-un fel de extremitate sexuală
sau perversitate care produce sentimente de vină sau rușine.
Asta ar putea stimula o fracturare sau disociere psihică...
Ți-ai adus armele ?
- Da. - Vino !
Dumnezeule !
Dle Chandler... Iartă-mă. Nu sunt în apele mele.
Draga mea dră Ives... Te pot ajuta în vreun mod ?
N-ai idee cât mă împotrivesc acestui lucru, dar e extrem de puternic.
- Care lucru ? - Cel dinăuntrul meu.
Nimeni nu mi-a mai luat mâna cu atâta blândețe de ani și ani.
Pot să te întreb ceva, dle Chandler ?
Desigur.
Tu l-ai regulat pe el sau el, pe tine ?
Băiatul frumos al visurilor noastre. Acela irezistibil.
Știi la cine mă refer.
El ți-a tras-o, nu ?
Și ți-a plăcut, la naiba !
Cred că o să-i spunem Bronei. Da...
O să-i spunem Bronei. Desigur, ea-l cunoaște deja pe băiat.
Nu ți-a spus ? Îmi pare foarte rău. I-a tras-o în timp ce ea sângera.
Și nu trebuie să-ți spun cât de mult i-a plăcut.
- Roag-o să-ți arate pozele. - Sedativul, dle doctor !
Ucigașul de copii mai vrea victime ? Nu-i niciun fiu de ucis aici, Malcolm !
- Ajutați-mă ! - Ia mâna de pe mine, doctor virgin !
Țineți-o bine !
Lăsați-o ! Imbecililor ! Lăsați-o în seama mea !
Bărbați...
- Ce e cu ea ? - E posedată de diavol.
- Fir-aș să fiu... - Sau de un diavol. Cine poate ști ?
Sunt cohorte întregi, cred.
- Ești doctor. Fă ceva ! - Nu e tocmai de domeniul meu.
Aici e vorba de un cu totul alt plan, mai vast.
Ceva chiar dincolo de monstruozitatea la care am fost martori.
Un egiptolog mi-a sugerat că acea creatură pe care o căutăm
o consideră pe dra Ives o reîncarnare a zeiței Amunet.
Dacă acea creatură pune mâna pe ea, se vor dezlănțui forțe colosale.
Pentru Dumnezeu ! Trebuie să-i aducem un preot !
Nu ne insulta inteligența.
E ca și cum ai chema un vraci sau o țigancă bătrână.
Taci naibii !
Fără preot. Nu se poate să mai afle cineva.
Deci care e planul ?
O ținem în viață în timp ce ea luptă cu entitatea asta.
Îi arătăm că nu e singură. Îți amintești ce mi-ai spus ?
"Tot ce ne rămâne sunt oamenii în care avem încredere."
Ea are încredere în noi.
- Rămâi să ne ajuți ? - Știi bine că da.
Ai înțeles cuvintele pe care mi le-a spus ?
Erau în arabă. A spus "Lasă-mă să mor."
- Dle Chandler... - Dră Ives.
- Te-ai trezit. - Așa se pare.
- Cât am dormit ? - Cam o săptămână.
Cu toate că te-ai mai trezit uneori și ai fost cam agitată.
Îmi închipui.
E apă aici ?
- Nu-ți fac niciun rău. - Uneori, situația e cam dură.
Prietenul nostru doctor e de părere că ar fi nevoie să te legăm,
ca să nu te rănești singură.
Ar fi în stare.
Nu știi cum e să am entitatea asta înăuntrul meu.
Zgârie întruna.
E un cuvânt îngrozitor, dar descrie perfect senzația.
E ca un animal care-și croiește cu ghearele drum să iasă.
Să-ți aducem un preot ? Cineva cu care să vorbești ? Te-ar ajuta ?
Nu știu. Mi-am pierdut credința.
Dar da. Da.
Atunci, îți aducem.
Nu-mi prea amintesc ce se întâmplă, însă ceva tot îmi amintesc.
- Ai fost bun cu mine. - Toată lumea a fost.
Nu așa ca tine.
M-aș fi putut îndrăgosti de tine. Nu te superi că-ți spun asta ?
Încă ai putea.
- Nu mă lăsa să fac rău cuiva. - N-am să te las.
Ei nu mă vor opri. N-au curajul ăsta. Dar tu îl ai.
Când vine clipa, să mă privești în ochi
și să apeși pe trăgaci.
- Și să te trimit în Ceruri ? - Dacă crezi în asta.
Da, cred.
Însă cred mai mult în celălalt loc.
Desigur, îl cunosc destul de bine.
S-ar putea spune că acolo am fost azvârlit
când nenorocitul vostru de Dumnezeu m-a izgonit.
Nu-ți recunoști vechiul prieten, Vanessa ?
- Din nou, jocul ăsta ? - Credeam că-ți plac jocurile.
- Cu dl Gray ți-au plăcut. - Iar trebuie să-ți dau nume ?
Acum să fie Satana ? Sau te închipui Lucifer, Îngerul Căzut ?
- Așa mă vedeți voi. - Cât ești de demn de milă !
Ascunzându-ți mereu chipul după înfățișarea altora ! Te temi ?
Veșnic.
Dar știi de ce mă tem cel mai mult ? De o viață zădărnicită.
De promisiunea măreției și de nerealizarea ei.
Dacă scopul tău e să mă supun ție, ziua aia nu va veni !
Te-aș putea omorî. Te-aș sugruma. Ți-aș scoate inima.
Atunci, fă-o !
- Nu mi te poți împotrivi la nesfârșit. - Dar pot acum.
- Dacă i-aș omorî pe cei de jos... - Fă-o ! Sufletul meu rămâne al meu.
Spune-mi acum ce vrei de la mine ! Gata cu vorbele în plus !
Vreau să fii mama Răului.
Să cârmuiești Întunecimea alături de mine.
Să privești de sus o lume neagră, moartă, pârjolită.
Unde nu mai există durere, fiindcă nu mai sunt inimi care s-o simtă.
Le-am devorat noi pe toate. Împreună, Îl vom îngenunchea pe Dumnezeu.
Îl vom răsturna de pe tronul Lui afurisit și vom cârmui în locul Lui.
Nemuritori.
Mica mea întunecime... Ascultă.
Te-ai gândit la oferta mea ? Să vii cu mine în Africa ?
N-am nevoie de gloria asta.
Nu subestima valoarea prestigiului.
Pentru Dumnezeu ! Ce încerci să dovedești ?
Că ești încă tânăr ? Că ești încă important ?
- Sau doar fugi din nou ? - Asta e ceva ce știi bine.
- Taci. - Te înfurii ?
- Du-te dracului ! - Trecutul ăsta misterios al tău...
Cât de departe poți să fugi ?
Am un tată ! Nu-mi mai trebuie unul.
Iar tu ai avut un fiu și l-ai ucis. Mi-a scăpat ceva ?
Doamne, noi nu mai ieșim din casa asta ?
Știi de ce trebuie să mă duc în Africa ?
- Nu-mi pasă. - Ba da.
L-am îngropat pe fiul meu, Peter, pe malul lacului Tanganyika.
Era ca un schelet. Insectele mâncaseră din el.
L-am dus la mormânt și l-am pus în el. Era ușor ca un fulg.
Apoi am plecat,
fiindcă mai aveam de cercetat partea de nord a lacului,
ca să văd dacă nu cumva acolo se ascunde izvorul Nilului.
Ți-am spus că această căutare e o febră care te mistuie.
Mă duc să aduc acasă trupul fiului meu.
- Cel puțin, asta îți spui ție însuți. - Da, asta îmi spun.
- Nu ești chiar atât de bun. - Știu.
Trebuie s-o legăm ! Altfel, o să se sinucidă !
Nu mă lăsați să vă fac rău ! Vă rog ! Repede !
- Morfină ? - Da.
- E o dependență ? - Da.
- Provocată de ce anume ? - Durere.
E rândul meu sus.
În ce stare e ?
- Doarme, cred. - Bun.
E cel mai bun lucru pentru ea. Și pentru tine, la fel.
Și ce naiba facem acum ?
Mâine-dimineață o să încerc o transfuzie.
Câteva vitamine, proteinele esențiale.
Asta o s-o țină în viață, ca să lupte.
"Să lupte..."
În ciuda tuturor eforturilor, am putea fi siliți s-o lăsăm să se ducă.
Unde să se ducă ?
- Crezi în Dumnezeu ? - Nu.
Aș fi vrut să cred.
- Cred în orice, în afară de Dumnezeu. - Trebuie să-ți spun ceva.
Nu sunt sigur că sir Malcolm e sincer cu noi.
- În ce privință ? - În cea a drei Ives.
Știu că nu-i vrea moartea.
Dar nici nu sunt prea sigur de ce vrea s-o țină în viață.
Ține la ea. Îi e ca o fiică.
Nu e adevărat. Asta e problema.
Știi care e cel mai trist lucru pe care l-am văzut vreodată ?
Când armata "pacifică" un trib de indieni, îi ia copiii.
Le taie părul,
care la ei e o sursă de forță spirituală...
Le ia punguța cu leacuri, le dă nume noi.
John Smith. William Sherman.
Apoi îi trimit în Est, la internate.
- E îngrozitor. - Și încă nu e partea cea mai rea.
Uneori, un John Smith sau William Sherman fuge de acolo
și se întoarce la tribul lui.
Însă i-a uitat limba, poveștile...
Nu e bine-venit. Și atunci, ce face ?
Nu-și găsește locul în niciuna dintre lumi.
- Ca dra Ives ? - Ca dra Ives.
- Și atunci, ce face ? - Umblă prin lume și moare.
Ninge.
Pot să-ți cer o favoare ?
E mai greu decât credeai. O să te obișnuiești.
Trucul e să nu tragi țeava în sus când ochești, din cauza greutății.
Ține-l îndreptat în jos. Trage cu grijă cocoșul cu mâna cealaltă.
- E atât de letal... - O să te obișnuiești și cu asta.
Acum ridică-l, îndreptat în direcția aceea.
Pune degetul pe trăgaci, foarte delicat.
Ca și cum ai atinge gâtul unei femei.
Atunci, ca la o operație.
O să fie un zgomot foarte puternic.
Când îți spun,
vreau să dai afară aerul din piept, ușor, apoi să inspiri.
Și înainte să dai iar aerul afară, apeși ușor pe trăgaci.
Nu brusc. Foarte ușor.
Expiră ușor... Inspiră.
Trage ! Bine !
- Din nou ? - Dezlănțuie-te, dr. F.
- Nu te ambala, Annie Oakley ! - Trage tu.
- Nu... - Hai !
- Am fost țintaș profesionist. - Știi că vrei.
Dar o pușcă ? Ai pușcă ?
Sir Malcolm întreabă ce e cu zgomotul ăsta.
Am dat de belea cu tata.
E bun.
Am învățat să gătesc câte ceva în lungile noastre marșuri.
M-am considerat mereu un maestru al condimentelor.
- În America, da ? - În cea mai mare parte, în New Mexico.
Însă cam peste tot. California... Până la Pacific.
Când am văzut prima dată oceanul, am crezut că e un lac.
Nimic n-ar putea fi atât de mare. Nici măcar munții Lunii.
- Povestea ta care e ? - Nu am nicio poveste.
Serios ? Uitându-mă la tine, aici, în Londra,
aș zice că ai o poveste.
- Nu. - Eu am o teorie.
Cred că sir Malcolm ți-a salvat viața și îi ești dator.
De-asta ești aici.
Sau eu i-am salvat-o pe a lui și acum el e răspunderea mea.
Cred că, până la urmă, e cam același lucru.
- Toți ne suntem datori unii altora. - Așa ca ea.
Așa ca ea.
Ar trebui să chemați un preot.
- Crezi în Dumnezeu ? - Cred în tot.
Vanessa, mă auzi ?
Vanessa...
- Vanessa, mă auzi ? - Da.
Știu că ești foarte obosită și că vrei doar să dormi.
Dar cred că ne poți ajuta.
Te afli într-un loc foarte special.
Între lumea noastră și o alta, poate chiar între viață și moarte.
La fel cum e și Mina noastră. Trebuie să fii aproape de ea.
Întinde-i o mână. Găsește-o.
Nu...
Trebuie ! S-ar putea să nu mai avem șansa asta.
Toate astea... Tu le-ai vrut.
- Nu ! - Le-ai permis să continue.
Te rog. Încearcă !
Cât ești de crud !
Găsește-o.
Pleacă naibii de lângă ea !
Orice joc ai crede că joci, eu m-am săturat !
Trebuie să punem capăt !
- Ethan, stai... - Trebuie să-i aducem un preot.
- În noaptea asta ! Acum ! - Nu mai putem băga pe nimeni în asta !
Ce le-ar putea face ?
- Ce vrei să spui ? - Știi că nu e mereu așa.
E pe moarte. Bătălia s-a încheiat. Am pierdut. Sau creatura a câștigat.
- Cui îi pasă ? - E timpul să facem ce vrea ea.
- Ea vrea să moară ! - Atunci, las-o să moară !
- Un preot pentru ultimele rituri ? - Da.
- Sau pentru ritualul exorcizării ? - Încetați !
E catolică. Dacă ea crede în asta, s-ar putea s-o ajute.
Nu mai ai niciun dram de decență ?
Tu nu știi nimic !
Așa ajungi când semeni cadavre de-a lungul unui continent ?
Încetați ! Ai acolo o fată care moare !
Nu vreun monstru cu colți ! Vrei o fiică ? Ea este.
Cheamă preotul.
Sir Malcolm, jur pe Iisus că, dacă ea are dreptate,
dacă lași toate astea să se întâmple doar ca s-o manipulezi,
îți sfâșii beregata.
Îmi dai ceva ?
- Ce ? - Ca să rămân treaz.
E un derivat de cocaină. Mi-l dădeau în copilărie.
- Aveam astm. - Și te-a vindecat ?
Da. Dar m-a lăsat dependent de narcotice.
Manipularea trupului prin știință.
În Africa, eram faimos pentru că evitam doctoriile. Mi se păreau o slăbiciune.
Fiul meu a murit acolo fiindcă ne-am pierdut doctoriile.
Sau hamalii au fugit cu ele. Nu-mi amintesc.
Doamne, sincer nu-mi amintesc.
L-am lăsat în tabără și am plecat. Când m-am întors, era mort.
Mă rugase să botez un munte cu numele lui.
Munții Murray, din Congo.
Când a sosit vremea să dau un nume englezesc lanțului muntos...
Nu m-am mai gândit la el. Era numele meu.
Nu, doctore. Nu mai am niciun dram de decență.
Mulțumesc.
Părinte Matthews... Dr. Victor Frankenstein.
- Domnule doctor... - Părinte...
- Îți mulțumesc că ai venit. - Sunt obișnuit cu aceste îndatoriri.
Unde e femeia ?
Înainte să urcăm, mai avem ceva să-ți spunem.
Vino aici, te rog.
Sir Malcolm, cu tot respectul,
îmi trebuie doar să știu dacă a primit taina botezului
și respectă tradițiile sfintei Biserici romano-catolice.
- E o poveste lungă. - E mai complicat de atât.
Avem motive să credem că e sub controlul unei alte forțe,
care ne depășește puterea de înțelegere.
Sperăm să poți face ceva acolo unde am dat greș cu toții.
Vă referiți la ritualul exorcizării ?
Da.
Îmi este interzis să fac asta fără permisiunea Bisericii romano-catolice.
- Care nu va veni curând. - Măcar du-te la ea.
Pot să-i administrez sfântul maslu, pot să o spovedesc
și să săvârșesc ultimele rituri. Mai mult de atât e imposibil.
Administrează-i ultimele rituri,
și apoi pleacă naibii din casa asta, om ridicol ce ești !
- Îmi voi face doar datoria. - Te conduc.
Fă lucrul pentru care ai venit. Dă-i un scaun.
Îmi înțelegi cuvintele ?
Ești romano-catolică ?
Urmezi învățăturile Mamei Roma și ale prelaților ei pe pământ ?
- Cum o cheamă ? - Vanessa.
Eu sunt părintele Matthews. Știi de ce mă aflu aici, Vanessa ?
Ai fost botezată și confirmată în sânul Bisericii romano-catolice ?
Ești pregătită să primești sfântul maslu și să te spovedești ?
Am cunoscut... Am cunoscut un Matthew.
Dr. Christopher Matthew Banning.
Și el m-a torturat cu apă.
Și am cunoscut un Matei. În vremurile de odinioară.
Era vameș. A murit lângă Hierapolis.
Era un soare foarte arzător.
L-am bătut în cuie pe șipcile alea cu capul în jos,
ca să vină la mine mai repede și să vadă.
Scoateți-l de aici !
Vanessa... știu că ești încă acolo.
N-am să te părăsesc.
Vanessa...
Vanessa ! Te rog !
Te implor ! Acum !
Te rog.
Te rog !
Te implor... Fă-o !
"Sfârșit ferice nu poate fi aici. Colțul va sfâșia, gheare vor fi brici."
- Ar trebui să fii în pat. - Știu unde e Mina.
Ați urmărit serialul POVEȘTI DE GROAZĂ
Sfârșitul episodului 7
Traducerea și adaptarea ANCA RĂZUȘ - DIMANCEA