Din episoadele anterioare...
- Ce-ți spune ? - Deschide buzele... Gustă...
Pentru cel mai misterios lucru din Londra. Dra Vanessa Ives.
Am nevoie de sânge, târfă a diavolului !
- Profesore Van Helsing... - Hematofagie. Consumarea de sânge.
Sir Malcolm caută un leac pentru ceva ce nu înțelege.
- Dv. înțelegeți ? - În mod intim.
- Fă ce mi-ai promis ! - Am nevoie de material !
Atunci, fă rost.
Mireasa mea trebuie să fie frumoasă.
- Ce este ? - Noapte de noapte regulezi un schelet.
Nu avem niciun viitor ! Vrei să privești cum mor ?
Stăpânul m-a învățat multe ! Lucruri pe care nimeni n-ar trebui să le știe.
Salvează-mă de el ! Te rog !
Mina are nevoie de ajutorul nostru. Pot să intru ?
- Până unde mergem ? - Nu mai e cale de întoarcere.
Sunt alături de voi.
POVEȘTI DE GROAZĂ
Crezi că a fost creatura pe care o căutăm ?
Presupun că da. Câte pot fi ?
- Ies în relief. - Nu pot sta în camera asta scârboasă.
- Ai simțit ceva azi-noapte ? - Nu.
- Poți să încerci ? - Nu pot forța lucrurile astea !
A fost în casa asta ! În camera ta ! Fă ceva, pentru Dumnezeu !
Crezi că nu încerc ? Lasă-mă în pace !
Ai uitat de Mina ?
Ai uitat de ce facem toate astea ?
Mi-am pierdut familia !
Și eu mi-am pierdut-o ! Ai uitat asta ?
Am să încerc.
Unde ai fost toată noaptea ?
- În oraș, cu dl Gray. - Ăla e diavolul în persoană.
Îmi pare foarte rău pentru aseară.
Am fost arțăgoasă și crudă în fața teatrului, fără un motiv întemeiat.
- Meritam și merit mult mai rău. - Ethan, când o să te ierți ?
Toți am păcătuit.
Nimeni nu știe mai bine decât mine că ești un om bun și drept...
Și pentru asta...
- Te iubesc din tot sufletul. - Și eu, pe tine.
"Vanessa... Ajută-mă !"
- Nu știu... - Ce ai aflat ?
E ceva neclar, ca un ecou deja stins.
Dar două cărți au sugerat un vas sau ceva privind comerțul pe fluviu.
Iar pe vasul acela s-a întâmplat ceva îngrozitor.
- În portul din Londra ? - Probabil.
Am să mă uit în registrul fluvial, să văd ce pot să descopăr.
Sir Malcolm...
- Dle Gray ! Intră, te rog. - Mulțumesc.
Am venit s-o rog pe dra Ives să mă ierte
că am plecat aseară de la teatru fără să-mi cer scuze.
Nu e nevoie.
În cazul acesta, ți-ar plăcea să mergi într-o aventură ?
- Acum ? - Există vreun moment mai bun ?
Îmi pare nespus de rău, dar, în clipa de față, sunt ocupată.
Eu zic să te duci neapărat. Aerul o să-ți facă bine.
În cazul acesta, da, dle Gray. Mi-ar plăcea o "aventură".
Îmi iau haina.
Sper că nu vă supărați că v-o răpesc puțin pe dra Ives.
O puteți răpi oricând. Dra Ives a noastră e complet independentă.
E cineva aici ?
E cineva ?
N-am mai fost niciodată aici. E o cu totul altă lume.
Și e foarte aproape. Am adus furtunul pentru "sânge".
Se înfundă, și...
Ți-l repar eu.
- Ai multe cărți. - Îmi umplu timpul, domnișoară.
Știi cum mă cheamă. Nu suntem o familie aici ?
Ba da.
- Maud Gunnison. - Mulțumesc.
Fratele meu a avut un accident de muncă. În Newcastle.
Un motor cu aburi de pe vas a explodat. El a suferit arsuri.
După întâmplarea asta, își ferea mereu privirea, la fel ca tine.
Și îmi era dor să-i văd fața fratelui meu.
Îl cheamă Lucifer.
Da, știu, dar nu în sensul acela. Înseamnă "aducătorul de lumină".
Sau ceva de genul ăsta.
Eu nu citesc mult, așa că nu prea știu. Oricum, noi îi spunem Luke.
Îți mulțumesc pentru ajutor.
Autopsia n-a relevat nimic neobișnuit
în afară de simptome de malnutriție și de o anemie incipientă.
Orice ar fi fost tânărul Fenton, nu era cu totul supranatural.
Însă avea puterea să invoce creatura.
Da. Îmi închipui că e la fel cum folosesc liliecii ecolocația.
E o comunicare pe care n-o putem vedea, dar există.
Am să discut asta cu prof. Van Helsing.
Foarte bine. Să-mi spui ce descoperi.
- Și dv. ? - Învăț chestiuni nautice.
În ce scop ?
Pentru o posibilă nouă expediție de vânătoare.
- Când ? - Nu va fi necesară prezența ta.
La revedere !
M-am gândit la fiica ta.
Și ?
Să spunem că o găsești, dar nu poate fi salvată.
- Dacă o găsesc, va fi salvată. - Nu.
Cu tot sângele vărsat împreună și cu toate drumurile bătute,
Malcolm, noi nu suntem la fel.
Acolo de unde vin, știm că unii oameni nu pot fi salvați.
Să spunem că fiica ta e unul dintre ei. Ce faci atunci ?
Trebuie să știi ce vei face.
- E prima dată pentru mine. - Te invidiez.
Cum de n-ai mai fost fotografiată niciodată ?
E ciudat... Mă împotrivesc puțin ideii...
Atunci, de ce ai acceptat ?
Pari un bărbat născut să înfrângă orice rezistență.
Triburile de piei-roșii sunt încredințate
că, atunci când ești fotografiat, ți se fură puțin din suflet.
Poate că așa este.
Și ce ai face cu frântura aceea din sufletul meu ?
Aș proteja-o.
Și tu... Ți-ai făcut multe fotografii ?
Eu prefer picturile. Fotografiile sunt ironic de nepermanente.
Surprind la perfecție un moment în timp.
O pictură poate surprinde eternitatea.
N-am de unde să știu. N-am fost pictată niciodată.
Dar înțelegi eternitatea. Știu asta.
Mecanismul timpului.
Sunt gata, domnișoară. Vă rog să stați nemișcată.
Va fi o mică străfulgerare. Încercați să nu reacționați.
Puteți privi la aparat sau în altă parte. Cum doriți.
Doar e pentru eternitate. Tu alegi.
- Bună, draga mea ! Ce-i aia ? - Un semn de dragoste, cred.
Am un rival ?
Nici vorbă.
Îți mulțumesc pentru o după-amiază total neobișnuită.
Plăcerea a fost a mea. Cum îți vei petrece restul zilei ?
Gândindu-mă la prima parte a ei.
- Atunci, la revedere. - Dle Gray...
Ai planuri pentru cină ?
Nu mai am.
- Tânărul meu prieten... - Prof. Van Helsing.
Vă mulțumesc că ați venit.
Eu mi-am cunoscut marea iubire. Pe Hannah a mea. Și tu ?
Eu am avut nenorocul să citesc poezie încă de foarte tânăr.
Creează așteptări foarte nerealiste.
Se va întâmpla. Nu poți trăi cufundat în muncă.
- Munca mea îmi răpește toată atenția. - Și eu eram la fel.
Nu ridicam ochii din cadavre. Îmi închipuiam că sunt mulțumit.
Într-o bună zi... luam prânzul.
Aplecat peste cărți de anatomie. Am ridicat privirea și am văzut-o.
Într-o rochie de un albastru-pal, cu floricele brodate.
Ridică privirea, prietene. Nu munca ne controlează pe noi, ci noi pe ea.
Dacă am putea...
Există perioade în care nu avem încotro.
Și ce te mână de la spate ?
Credeți în soartă ?
- Profund. - Nu mă refer la dreptate.
Ci la dreptatea divină.
La consecințele acțiunilor tale, care au produs o catastrofă.
Un păcat pentru vecie. Pe care l-ai făcut nemuritor.
E un vers din Shelley care nu-mi dă pace.
Un vers din "Adonais". Nu mi-l pot scoate din minte.
"Nu mai lăsa viața să despartă ceea ce moartea poate uni pe veci."
Îmi spui povestea ta ?
Într-o bună zi, bunul meu prieten. Într-o bună zi.
Arată-mi ansamblul.
- Ești frumoasă. - Mulțumesc.
- Și tu ce planuri ai ? - Mă tem că stau cu registrul ăsta.
Societatea geografică e oarecum preocupată
de costul expediției.
Îți urez o seară plăcută, draga mea.
Nu e prea...
E perfect.
Dormi.
Cum să dorm, când tu pleci seara, Dumnezeu știe unde ?
Nu-ți face griji. Am trecut prin situații și mai grele.
Când eram în America...
"Mă luptam cu zece piei-roșii înainte de micul dejun."
Știu, marele meu erou.
Stai așa o clipă, să mă uit la tine.
E mai bine să nu mă mai săruți. Să te ții la distanță.
E prea târziu pentru asta.
- Și dacă te îmbolnăvești ? - O să ai tu grijă de mine.
Medalia de la gâtul meu...
Te rog s-o porți tu în seara asta. E Sfântul Jude.
Cel care repară cauzele de mult pierdute.
De dragul meu.
- Îți mulțumesc că ai venit. - Unde e dra Ives ?
- Nu vine cu noi în seara asta. - De ce ?
Altă dată. Vino. Avem ceva de mers.
Stai... Spune-mi mai întâi ce facem.
Vom cerceta un vas care a adus o molimă.
Pe aici !
M-ai întrebat odată dacă sir Malcolm știe ce caută.
Nu știe. Nu pe de-a-ntregul.
Și să dea Domnul să nu afle niciodată.
Lui nu-i putem împărtăși ce-ți voi spune acum.
De ce nu ?
Deoarece adevărul e de neîndurat.
Răposata mea soție, Hannah,
cea cu rochia de un albastru-pal, brodată cu floricele,
nu a căzut pradă unei boli anume.
Atunci, care a fost cauza morții ?
I-am înfipt un par în inimă și i-am tăiat capul.
- Ești posomorât, dle Chandler. - Din cauza drei Croft.
Nu se simte bine.
- Te-ai gândit s-o internezi undeva ? - M-am dus să văd un spital.
Era o închisoare cu încăperi mari și cu oameni care așteptau să moară.
- Ai speranțe pentru deznodământ ? - Îi păstrez demnitatea.
Mă ofer să-i plătesc un sanatoriu particular, la țară.
Îți sunt recunoscător. O să rămânem acasă.
O să aibă nevoie de preparate pe bază de opiu, pentru durere.
- N-o să mai fie cine e acum. - O să iubesc ceea ce va deveni.
Dana 17 e în față.
De ce vasul ăsta ?
A venit de la Cairo acum patru luni și, de atunci, e în carantină,
pentru ceea ce ei descriu ca "tifos sau o altă boală străină necunoscută".
Îți amintești hieroglifele tatuate ? Erau egiptene.
Acest lucru și faptul că vasul e în carantină spun multe.
- Despre ce ? - Lucruri necurate.
Servesc eu. Vreau să-ți țin doar eu companie.
O vreme, am căzut sub influența Fabienilor și am mâncat doar legume.
- A fost un iad. - Și filosofia lor ?
A fost... amuzantă, dar am trecut prin atât de multe...
Transcendentalism, utilitarianism, estetism, ludditism...
Taoism, socialism... Asta nu s-a lipit de mine.
- Ce căutai ? Fericirea ? - Toate m-au făcut la fel de fericit.
Adică te-au lăsat toate la fel de nefericit.
- Și religia ? - Te referi la Dumnezeu ?
De dragul discuției, să spunem că da.
Îmi place ritualul Bisericii, cred. Mai ales în catolicism.
Și tu ?
Eu am o poveste lungă și complicată cu Atotputernicul.
Eu cred, dle Gray,
că în jurul nostru sunt niște trepidații.
Ca vibrațiile unei note muzicale. O muzică ascunsă.
Unii sunt mai "acordați" la ele decât alții.
Ce fac acești oameni ? Cei care au fost aleși ?
Îndură unicitatea.
Să fii ca de pe o altă planetă.
Să nu fii la fel ca toți cei din jur. Nu e un blestem îngrozitor ?
Să fii diferit. Puternic.
Nu e un dar divin ?
- Să fii singur. - Să cauți.
- Ce ? - Un altul.
- Ca tine. - Care e la fel de rar ca tine.
- Atunci, nu mai ești unic. - Dar nici singur.
- Cunoști cuvântul "vampir" ? - Nu.
- Nu ți-e deloc cunoscut ? - Nu cred.
Și nici multor altora.
În afară de un mic procent din publicul cititor,
cu înclinație către un anumit gen de literatură.
- O fițuică de senzație ? - Una anume.
Ca literatură, nu-i nimic de capul ei.
Dar pentru răspândirea folclorului din Balcani... are o anumită valoare.
Dl Rymer n-a înțeles datele, dar a surprins esența.
Există pe Pământ o creatură care depășește
ceea ce oamenii consideră limitele vieții și ale morții.
Această creatură se hrănește cu sângele celor vii
și poate avea efecte transformatoare asupra celor care-i cad pradă.
Când ești marcat de această creatură, există doar o moarte ambulantă
sau o obediență ca prin somn.
Nu te scot din minți ? Se uită mereu la tine.
- Îmi place să fiu privit. - Mie, nu.
- Totuși, porți rochia asta. - Asta era pentru ochii tăi.
- Numai portrete... - Poftim ?
Sunt numai portrete. Niciun peisaj, nicio natură moartă.
Nu sunt oamenii cele mai mari mistere ?
Aș fi vrut să fie și mai misterioși. Privirea care trădează "jocul"...
- Schimbarea posturii... - Eu ce las să se citească ?
Nimic.
Ce fel de muzică ți-ar plăcea ?
Mă întrebi cine vreau să fiu în clipa asta.
Dorian Gray, tu cine vrei să fii ?
- Eu însumi. Fără limite. - Atunci, pune muzică pentru dans.
- Ai o stăpânire de sine desăvârșită. - Da ?
- Echilibru. - Control.
Da.
- Ce-ar fi dacă ai renunța la el ? - N-aș putea.
De ce ?
Există în noi toți lucruri care nu pot fi lăsate fără frâu.
- Ce s-ar întâmpla dacă ar fi lăsate ? - Ne-ar devora.
Noi n-am mai fi, iar în locul nostru ar exista o altă lume, fără control.
Fără limite.
- Pot să-ți sărut gâtul ? - Nu-mi cere permisiunea.
Dacă vrei să faci ceva, fă-o pentru că așa vrei, nu pentru că-ți dau voie.
Trebuie să riști să fii respins.
Aveți experiență cu un asemenea monstru ?
Știi că da.
Umblă în haită, ca lupii.
Nu stau mult în același loc, ca să nu fie descoperiți.
- Când noi ne apropiem, ei nu mai sunt. - În ce scop ?
Te referi la scopul lor ? Nu-l știu. Care e scopul unui animal ?
Supraviețuire, perpetuarea speciei, cucerire.
- Cucerire ? - Cine poate ști ?
Când ne apropiem de ei, se depărtează pe furiș,
luându-i cu ei pe cei pe care-i iubim, prea iute ca să le înțelegem motivul.
Căci morții călătoresc repede.
Nu e ea.
Trebuie să fie pe-aici, pe undeva.
De ce mi-ați spus toate astea ?
Fiindcă ai fi ajuns la ele și fără mine.
- Și apoi ? - Ai fi urmărit subiectul.
Iar eu trebuia să previn asta.
Dacă aș avea un fiu, i-aș dori o viață lungă și ușoară.
Cred că viața ta nu va fi ușoară, dar ar trebui să fie lungă.
A mea e practic terminată.
Dacă eu caut demoni
și, în căutarea mea, sunt distrus, omenirea nu va avea de suferit.
Dar tu ai putea încă ului lumea.
M-am săturat să tragi de timp, demonule. Fă ce mi-ai promis.
Așa vor păți toți cei de lângă tine. Uită-te la el, Frankenstein.
Uită-te ce ai făcut !
Nu plânge. Am dobândit și eu priceperea asta.
Nu-ți aduce alinare.
Niciuna dintre ele nu este Mina. Ea nu e aici.
- Tată ! - Mina !
Bună, copila mea...
Am așteptat.
Ce jocuri vom juca acum...
- O vom găsi din nou. - Oare ?
- Măcar știi că trăiește. - Așa numești asta ?
Să-ți spun ceva, amice...
Ești tot timpul sigur că știi ce se petrece.
Tatăl meu e la fel. Se consideră deasupra tuturor
și mută soldățeii de plumb.
Oricât m-ar înduioșa amintirile tale din copilărie, care e rostul lor ?
Există lucruri pe care nu le poți controla. Bătălii pe care le pierzi.
Oamenii în care avem încredere sunt tot ce avem.
Ca dra Ives.
- Și ai încredere în ea ? - Da.
Ar fi bine să faci și tu la fel, sau o să pierzi multe bătălii.
Vanessa, am multe să-ți spun. N-am fost sincer cu tine în legătură cu...
Ați urmărit serialul POVEȘTI DE GROAZĂ
Sfârșitul episodului 6
Traducerea și adaptarea ANCA RĂZUȘ - DIMANCEA