‫בלום?‬
‫אני כאן!‬
‫רזה!‬
‫בואי.‬
‫נוציא אותך מכאן.‬
‫זהו.‬
‫רזה!‬
‫תודה.‬
‫זה נעוץ עמוק מאוד.‬
‫אקדח השירות של מארק היה אצלך כל הזמן הזה.‬
‫הוא נתן לי אותו בלילה שלפני מותו.‬
‫למקרה שהוא לא יוכל לטפל בך יותר.‬
‫אני מסתדרת יפה מאוד לבד.‬
‫אני רואה.‬
‫זה יכאב.‬
‫תלחצי עם היד.‬
‫את צריכה ללכת לבית חולים,‬
‫שיתפרו לך את הפצע כמו שצריך‬ ‫וייתנו לך פניצילין.‬
‫זה מסוכן מדי.‬
‫מה איתו?‬
‫ניקח אותו איתנו.‬
‫אם אין גופה, אין פשע.‬ ‫זה מה שמארק תמיד אמר.‬
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫אני צריך לחזור פנימה ולנקות.‬ ‫-אבל…‬
‫- אוסקורה -‬
‫אמרתי בסוף השבוע…‬
‫כדורי הרגעה.‬
‫למה?‬
‫כי הרגע הרגנו מישהו.‬
‫אני לוקח אותם מאז המלחמה.‬
‫נלה. מה קורה?‬
‫מה?‬
‫- צובלנק -‬
‫נלה!‬
‫אימא.‬
‫נלה, את בסדר?‬ ‫-מה קרה לך ברגל?‬
‫כלום. תאונת עבודה. לכן רזה הסיע אותי.‬
‫מה את עושה פה באמצע הלילה?‬
‫לקחת משהו?‬
‫איזה לילה מחורבן, מה?‬
‫ממש מחורבן.‬
‫אימא,‬
‫לקחתי את הפורמלדהיד שלך.‬
‫מה?‬
‫עישנו אותו. זה היה מגעיל.‬
‫בסדר. לא דחוף לי לדעת את כל הפרטים.‬ ‫מישהו פגע בך?‬
‫לא. לא היה אף אחד אחר בסביבה.‬
‫ולא הצלחתי לזכור כלום.‬
‫לא רציתי להתקשר אלייך,‬ ‫אבל לא ידעתי למי עוד להתקשר.‬
‫זה בסדר. הכול יהיה בסדר. בואי.‬
‫מה המקום הזה בכלל?‬
‫התחנה התחתונה של הרכבל הישן. היא נשרפה.‬
‫- צובלנק -‬
‫צובלנק.‬
‫ג'ו בלנק הוא לא בן אדם.‬
‫דוניה כנראה התכוונה לצובלנק.‬
‫צובלנקר אק, התחנה של הרכבל הישן.‬
‫הילדים תמיד מבלים שם.‬
‫התחנה העליונה.‬
‫לזה היא התכוונה.‬
‫זאת, לא התחנה התחתונה.‬
‫וזו תחנת האגרה שבה מארק מצא את דוניה.‬
‫היא נמצאת בקו ישר מתחתיה.‬
‫הכול הגיוני עכשיו.‬
‫אני לא מבין כלום.‬
‫הם לקחו את הנערות לשם.‬
‫חייבים ללכת לשם עכשיו.‬
‫בוא הנה.‬
‫הנה. רואה את זה?‬ ‫לכל אחד מהגברים היה סמל כזה.‬
‫הם היו ארבעה.‬
‫עדיין חסר לי אחד.‬
‫בלום.‬
‫בלום! השתגעת?‬
‫ביתרת גם את הגופה של שנבורן?‬
‫כן.‬
‫לכן הארון של אונגרבולר היה כבד כ"כ.‬
‫את לא יכולה פשוט להרוג אנשים.‬
‫המשפחות שלהם יחפשו אותם.‬
‫עכשיו את צדה עוד אחד?‬ ‫-הם לא אנשים, הם מפלצות!‬
‫היית צריכה ללכת למשטרה.‬
‫כן, רציתי!‬
‫ואז שנבורן תקף אותי, והגנתי על עצמי.‬
‫חוץ מזה, הייתי חייבת לעשות את זה.‬
‫למען מארק.‬
‫למען מארק או למענך?‬
‫רצית נקמה.‬
‫את חושבת שתצליחי לישון בלילה?‬
‫כן. כמו תינוקת.‬
‫אני מחזיר לך אותו.‬
‫לא תסגיר אותי?‬
‫את זוכרת מה אמרת עליי למארק בזמנו?‬
‫"פעם גנב, תמיד גנב."‬
‫לא רצית להכניס אותי הביתה.‬
‫לא.‬
‫אכזבתי אותך אי פעם מאז?‬
‫לא.‬
‫הילדים יצאו לבית הספר בזמן?‬
‫כן. מה קרה לך ברגל?‬
‫נקע. לא משהו רציני.‬ ‫-אבל את בקושי הולכת.‬
‫אם זה לא ישתפר מחר, אלך לרופא.‬
‫איך זה קרה?‬
‫לא משנה איך. זה קרה.‬
‫אולי עדיף שאעזוב.‬
‫אולי זה יהיה טוב יותר לכולנו.‬
‫את לא צריכה שהחותן שלך‬ ‫יסתובב לך בין הרגליים.‬
‫הבהרת את זה.‬
‫על מה אתה מדבר, קארל?‬
‫אני צריכה אותך יותר מתמיד.‬
‫אל תחשוב בכלל לעזוב, בסדר?‬
‫הגעתם לתא הקולי של ברטל פוך.‬
‫אנא השאירו הודעה אחרי הצפצוף. תודה.‬
‫כשהשפים הגיעו הבוקר, הבוס לא היה כאן.‬
‫הדלת האחורית הייתה פתוחה,‬ ‫אז הם התקשרו אלינו.‬
‫השכנה אומרת שהיא שמעה משהו בלילה.‬
‫פוך עדיין לא עונה.‬
‫מה עם הדם במטבח?‬
‫השף אמר שאולי זה מנקניק דם.‬
‫הם מכינים אותו פה. זו המומחיות שלהם.‬
‫נקניק דם.‬
‫שנודיע למחלק הבילוש?‬
‫לא, עוד לא. הם עסוקים עם הבחורה המתה.‬
‫מי יודע, אולי לפוך הייתה פגישה הבוקר,‬
‫והוא ייכנס לכאן בכל רגע.‬
‫נצא מטומטמים.‬
‫אבל תשלח את הדם לבדיקה במעבדה,‬ ‫רק ליתר ביטחון.‬
‫בסדר?‬
‫למקרה שזה לא מנקניק דם.‬
‫העסקה על סף קריסה.‬
‫אנחנו חייבים לפעול.‬
‫חוזה החכירה של המדרון הדרומי עומד לפקוע.‬
‫יש רק קבוצת משקיעים אחת‬ ‫שלא מוטרדת מבעיית כוח האדם שלנו.‬
‫אל תציע את זה. אף פעם.‬
‫זה יחבר את אתרי הסקי.‬
‫אני לא יודעת בשביל מי אני עושה את כל זה.‬
‫היה ברור שאדווין לא מתאים לעסקים.‬
‫אבל אם משהו קרה לו…‬
‫תסתלקי מפה!‬
‫מר תיילה.‬
‫זאת אני, בלום, מבית הלוויות.‬
‫בלום?‬
‫בפעם האחרונה שראיתי אותך, היית ילדה קטנה.‬
‫מה שלום ההורים שלך?‬
‫אבא שלך, הוא…‬
‫הוא היה האדם היחיד שתמך בי.‬
‫בזמנו.‬
‫תמיד החזקתי לו טובה על זה.‬
‫אבל באופן כללי,‬ ‫הוא היה אדם לא נעים במיוחד.‬
‫זה בחווה שלך או חלק מתחנת הרכבל צובלנק?‬
‫אילו ידעתי…‬
‫מה זה יעלה לי,‬ ‫הייתי נותן להם את הקרקע שלי.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫משפחת שנבורן התחילה לבנות את הרכבל‬ ‫כדי לחבר את אתרי הסקי שלה.‬
‫הם לא חלמו שחקלאי פשוט‬
‫יקלקל להם את התוכניות עם חוזה החכירה שלו.‬
‫הם לא הכירו אותי היטב.‬
‫אבל אז הכול נשרף.‬
‫כן, אבל רק אחר כך.‬
‫אחרי שהם לא יכלו להמשיך לבנות.‬
‫שריפה גדולה באמצע פברואר.‬
‫סבסטיאן הקשפיל יודע בדיוק איך זה עובד.‬
‫הקשפיל?‬
‫כן.‬
‫סבסטיאן הקשפיל ושנבורן הצעיר‬
‫היו חברים טובים, ו…‬
‫וסבסטיאן, הוא…‬
‫הוא יצא עם הבת שלי.‬
‫ואז היא…‬
‫היא פשוט…‬
‫נעלמה פתאום.‬
‫אבל לא הייתה שום הוכחה נגדו.‬
‫המנוול הארור הזה.‬
‫מנוול…‬
‫שלום. אני צריכה כתובת בבאד אננהוף.‬
‫סבסטיאן הקשפיל.‬
‫הקשפיל.‬
‫שיט!‬
‫מה את רוצה ממני?‬
‫אתה אחד מהם? אתה השועל?‬
‫מה? על מה את מדברת?‬
‫הרגת את בעלי?‬ ‫-רק עקבתי אחרייך.‬
‫למה?‬
‫גברת שנבורן אמרה לי. אני עובד אצלה.‬
‫מה עשית לדוניה?‬ ‫-למי?‬
‫הבחורה המתה מהנהר. אל תעצבן אותי!‬
‫אני לא מכיר שום דוניה.‬
‫איפה הסמל שלך?‬
‫סמל? איזה סמל?‬
‫תתפשט!‬ ‫-להתפשט?‬
‫טוב, בסדר…‬
‫אני אתפשט.‬
‫מהר יותר!‬
‫תוריד הכול.‬
‫- F076FF: מה קורה? -‬
‫- כולכם נעלמתם לי? -‬
‫- אני עוזב את העיר. -‬
‫כמו שאמרתי, בדקתי את כל הכניסות.‬
‫הכול היה בסדר. עברתי על הכול ברשימה.‬
‫ואין אפשרות שפספסת דלת פתוחה‬
‫כי רצית ללכת הביתה?‬
‫לא.‬
‫לא?‬
‫אתה יודע שיש עונש מאסר על עדות שקר.‬
‫בדקתי בכניסה הראשית.‬
‫הכול היה חשוך.‬
‫החברה שלי בדיוק סימסה לי.‬
‫בדרך כלל אין דלתות פתוחות‬ ‫בסיורים שלי. אתה חייב להאמין לי.‬
‫בסדר.‬
‫אתה יכול ללכת. תודה.‬
‫עבר שם אוטו אפור.‬
‫איזה סוג?‬
‫אין לי מושג. ראיתי אותו רק מאחור.‬
‫אבל כשהוא פנה, הוא נראה די ארוך.‬
‫כמו סטיישן ארוך.‬
‫טוב, תודה.‬
‫איך זה קרה?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫היית שם כשזה קרה?‬ ‫-לא! אני…‬
‫לא משנה. היא אשתך?‬
‫לא, אני לא מכיר אותה.‬ ‫כלומר, אני מכיר אותה, אבל לא טוב.‬
‫סליחה. תירגע.‬
‫סליחה.‬ ‫-עכשיו…‬
‫שלום?‬
‫זה מוזר, לא?‬
‫מצאנו אישה מתה בנהר, כומר שרוף,‬
‫אדווין נעדר, ועכשיו גם ברטל פוך נעלם.‬
‫והכול בתוך שלושה שבועות.‬
‫ומארק.‬
‫כן, ומארק.‬
‫יש לי תאוריה.‬
‫אה, כן?‬ ‫-כן.‬
‫עקבות הצמיגים בחזית בית הכומר‬ ‫מתאימים לרכב של בית לוויות.‬
‫והמכונית של בלום אפורה.‬
‫רוב האנשים קונים מכוניות אפורות.‬
‫באמת?‬
‫כן.‬
‫לעיתים קרובות קשה להם לבחור צבע.‬
‫אז הם בוחרים באפור, הצבע הכי ניטרלי בעולם.‬
‫תראה, אני יודע שאתם חברים ותיקים,‬
‫אבל תנסה להסתכל‬ ‫על התיק הזה בעיניים פקוחות.‬
‫כבר מזמן,‬ ‫כשההורים של בלום טבעו, היו שמועות.‬
‫מארק התעלם מהן, אבל אני אומר לך,‬
‫בני הזוג בלום לא היו אנשים חמים.‬
‫מי יודע אילו שדים יש בתוכה.‬
‫בסדר.‬
‫אז היא הציתה את בית הכומר.‬
‫אני לא יודע.‬
‫אבל זה בהחלט מוזר.‬
‫בכל פעם שמשהו קורה, היא תמיד בסביבה.‬
‫דוח המעבדה מפוך שטובה. זה דם אנושי.‬
‫- F076FF: מה קורה? -‬
‫- כולכם נעלמתם לי? אני עוזב את העיר. -‬
‫- תישאר רגוע. -‬
‫- ניפגש אחר כך? -‬
‫- קבוצה – ארבעה משתתפים -‬
‫גברת בלום, האחות לא אמרה לך‬ ‫שאת לא אמורה לקום?‬
‫היא הזכירה משהו כזה.‬
‫זה היה חתך עמוק.‬
‫הוא פספס את עורק הירך בכמה מילימטרים.‬
‫יש לך הרבה מזל.‬
‫זה מה שההורים שלי אמרו.‬
‫אז מה קרה?‬
‫נפצעתי מהאזמל‬ ‫בזמן שהכנתי את אחת הגופות שלנו.‬
‫החתך עמוק מדי בשביל זה.‬
‫אדם לא יכול לפצוע את עצמו ככה.‬
‫לא בטעות.‬
‫טוב, הגופה לא עשתה את זה.‬
‫בסדר.‬
‫אולי זה לא ענייני.‬
‫אבדוק מה שלומך אחר כך.‬
‫- ניפגש מאוחר יותר? -‬
‫- בסדר. -‬
‫דוקטור, צריכים אותך בחדר המיון.‬
‫כן, בסדר.‬
‫ובקשר לגברת בלום בחדר 310…‬
‫היא צריכה לנוח. אל תפריעי לה.‬
‫בסדר.‬
‫אהבת אותי אי פעם?‬
‫או שהתחתנת איתי רק בגלל הכסף?‬
‫מה קורה?‬
‫אתה יודע מה?‬
‫עדיף שלא תגיד כלום.‬
‫ממילא רק שקרים מטונפים יוצאים מהפה שלך.‬
‫גיליתי את הסוד שלך.‬
‫חשבת שאנשים לא ידברו?‬
‫אילדה ראתה אתכם.‬
‫במגרש החניה של האיגואנה.‬
‫אתה אפילו לא מנסה להסתיר את זה.‬
‫זה היה…‬
‫שנינו היינו שיכורים.‬ ‫-תפסיק.‬
‫לא שמתי לב לזה כשמארק היה בחיים.‬
‫אבל עכשיו…‬
‫עכשיו אני רואה את זה כל יום.‬
‫איך שאתה מסתכל עליה.‬
‫אף פעם לא הסתכלת עליי ככה.‬
‫אתה כזה לוזר צבוע.‬
‫תפסיקי עם החרא הזה.‬ ‫-עזוב אותי. תפסיק.‬
‫מה?‬
‫כן, כן. אני הולכת.‬
‫לא אפריע לך לזיין את האלמנה העליזה שלך.‬
‫למקרה ששכחת,‬
‫זה הבית שלי.‬
‫אחזור בעוד שבועיים.‬
‫אני מצפה שתעזוב עד אז.‬
‫כל מה שלא תיקח איתך ייזרק לפח.‬
‫יש עוד משהו?‬
‫תרופות נגד כאבים.‬
‫כבר נתנו לי.‬
‫כן, זה משהו נוסף. מרגיע שרירים.‬
‫את רוצה לחזור הביתה בהקדם האפשרי.‬
‫כן.‬
‫זהו.‬
‫טוב מאוד.‬
‫מה נתת לי, מניאק?‬
‫אל תדאגי. זה ייגמר בקרוב.‬
‫במשך זמן רב עשינו הכול בלי טעויות.‬
‫אבל זה לא תמיד עבד.‬
‫היו שנים שבהן כלום לא קרה.‬
‫היינו זהירים מאוד.‬
‫אבל פעם אחת ויחידה אחת הזונות בורחת,‬
‫וכל העניין קורס כמו בית קלפים.‬
‫מארק…‬
‫הוא לא היה צריך לדחוף את האף.‬
‫זה היית אתה.‬
‫לא דרסתי אותו, אם לזה את מתכוונת.‬
‫זה היה מרושל.‬
‫באמצע הרחוב, לאור יום.‬
‫אני הייתי בעד משהו פחות… צעקני.‬
‫איך גילית הכול?‬
‫מארק סיפר לך?‬
‫עוד מישהו יודע?‬
‫אני מכיר את המוות טוב ממך, גברת בלום.‬
‫הרגע הזה…‬
‫שבו הנשמה עוזבת את הגוף.‬
‫מרתק.‬
‫וכמה קל…‬
‫להפריד בין השניים.‬
‫בתמורה, אני מציל חיים מדי יום בבית החולים.‬
‫בסופו של דבר, זה איזון טבעי.‬
‫זה היה מינון גבוה של אינסולין.‬
‫תאמיני לי.‬
‫אף אחד לא ישים לב.‬
‫בסדר.‬
‫חדר המיון.‬
‫אני כבר חוזר אלייך.‬
‫דרך אגב…‬
‫כשהביאו לכאן את מארק…‬
‫יכולתי להציל אותו.‬
‫קולה!‬
‫קולה…‬ ‫-קולה!‬
‫תפתחי.‬
‫אני צמאה מאוד.‬
‫אבל אם יש לך צילום רנטגן, אז…‬
‫לעזאזל. מה…‬
‫הוא הזריק לי משהו וכמעט הרג אותי.‬
‫הילדים… אני לא רוצה לחשוב על זה.‬
‫ברור. אבל כרגע…‬
‫שבי.‬
‫אבל כרגע את עדיין בחים.‬
‫איך ידעת שאני פה?‬
‫הקשפיל התקשר.‬
‫היית צריכה לקחת אותי איתך.‬ ‫-כן.‬
‫אבל הוא היה האחרון.‬
‫זה נגמר עכשיו.‬
‫בלום?‬
‫אני אטפל בו.‬
‫תודה, רזה.‬
‫אל תהיי עצובה, אימא.‬
‫אבא אומר שהוא בסדר.‬
‫הוא רוצה שגם את תהיי בסדר שוב.‬
‫אני בסדר, ילדון.‬
‫אל תדאג.‬
‫לך לישון.‬
‫עוד חמש דקות, בסדר?‬ ‫-בסדר.‬
‫כן?‬
‫פורמלדהיד…‬
‫זה ממש מגעיל.‬
‫לא יכולתי ללכת ללימודים שבוע שלם.‬
‫הקאתי כל הזמן.‬
‫לפעמים טוב להתגבר על חוויות רעות במהירות.‬
‫הגיע הזמן לחוויות טובות.‬
‫כן.‬
‫הן עוד יבואו.‬
‫לילה טוב.‬
‫- בלום -‬
‫אתה מסתדר?‬
‫יהיה בסדר.‬
‫שלום, טים.‬
‫תיכנס הביתה, בבקשה.‬
‫אוף.‬
‫הרגל בסדר?‬
‫כן.‬
‫תודה.‬
‫זה היה יכול להסתיים אחרת אילולא עזרת לי.‬
‫לא מזמן, גברת שנבורן ביקשה ממני‬ ‫לערוך חיפוש בסטודיו של אדווין.‬
‫ומצאתי את זה.‬
‫הבחורה בסרטון הזה.‬
‫זו שגרה אצלך לזמן קצר.‬
‫ראיתי הרבה דברים בחיי, אבל זה…‬
‫אני רוצה לתת לך את זה.‬
‫יש לי רק בקשה אחת.‬
‫אם משהו יקרה לי בעתיד הקרוב,‬
‫תפרסמי את הסרטון.‬
‫מה באמת קרה לגרדה?‬
‫גרדה תיילה.‬
‫היא נעלמה.‬
‫כאילו האדמה בלעה אותה.‬
‫בן יום.‬
‫הייתי האדם האחרון שראה אותה בחיים.‬
‫כולם בכפר חשדו בי. כולם.‬
‫חוץ ממשפחת שנבורן.‬
‫הם עזרו לי. הם נתנו לי עבודה.‬
‫ועשיתי הכול בשבילם.‬
‫גם דברים שאני לא גאה בהם.‬
‫סליחה שפרצתי לבית שלך.‬ ‫הייתי אמור לחפש רמזים בקשר לאדווין.‬
‫ו…?‬
‫כלום.‬
‫לטים יש תחביב מעניין.‬
‫האסטרונאוט.‬
‫מה הוא רצה?‬
‫לא!‬
‫חייבים לתת את הסרטון למשטרה.‬
‫אי אפשר פשוט להמשיך בחיינו‬ ‫כאילו אנחנו לא יודעים כלום.‬
‫שלום, בלום.‬
‫מה זה?‬
‫את צריכה לבוא איתי לתחנה.‬
‫למה?‬
‫אנחנו רוצים לשאול אותך כמה שאלות.‬ ‫-בקשר למה?‬
‫זה נוהל שגרתי.‬