Szia!
Kelly?
Úgy bizony.
Miért vagy még ébren?
Nem tudok aludni.
Feladtam a leckét, igaz?
Na igen.
És utánanéztem a dolognak.
Az nagyszerű.
De lenne egy kérdésem:
van további terved?
-Egyelőre még nincs. -Gondoltam, ezért
összeültünk a többiekkel,
és lett néhány kitűnő ötletünk.
Az szuper, halljam!
Már késő van, de holnap találkozunk az irodában, jó?
-Rendben, izgatottan várom. -De…
fel kéne még venned néhány embert.
Igen, ezért tartok holnap állásinterjút.
Ó, szuper.
Mikor?
-Mert küldök majd egy pár ajánlólevelet. -Jó, az tökéletes, majd megkérem
Shamikát, hogy adja át az infókat.
-Remek. -Kelly?
Hm?
Akkor mégiscsak csatlakozol!
Melletted állunk!
-Pamela és Danny is? -Persze!
Ez az! Ez olyan csodálatos, köszi, köszi, köszi!
Á-á, nincs mit, szívem,
-de figyelj rám, ez nem lesz egyszerű. -Ezzel tisztában vagyok, de…
miért gondoltátok meg magatokat?
Mert láttuk a malacvisító versenyt, azért.
Újííííí!
Kelly,
ne add ki ezt a hangot,
annyira degradáló.
Az enyhe kifejezés, de tudod, mit?
A vidékiek mind odavoltak érte.
Annyira sajnálom, drágám, de egy malacvisításnál te azért
-többet tudsz. -Nekem mondod?
Semmi gond, mert együtt
-megmutatjuk nekik, milyen zseniális vagy. -Annyira jó ezt hallani.
Mondjak valamit?
Amit a kormányzó-helyettes kér, azt megkapja, vili?
Legyen így, barátnőm.
Ú, csajszi, belevágunk!
Hallom, azután is derekasan folytatod az ivást,
hogy hazaértél.
Hányadik pohárnál tartasz?
Rövidet iszom, kormányzó ribanc!
Elnézést!
Kormányzó
helyettes
-asszony. -Jó éjt!
Én is szeretlek.
Ez az!
Imádom a barátaimat.
A KORMÁNYZÓHELYETTES
Tessék,
ki az?
Ki volt ez, csajszi?
Csss, csak én voltam!
-Ezen a mély hangon? -Igen.
Csajszi, jót tenne egy ösztrogén-kúra. Minden rendben?
Semmi bajom.
Jó, csak azt hittem, Michael van itt.
Nincs itt, és ezt hagyd már abba végre!
De miért kellett ilyen korán kelnem?
Mert kora reggel kell a kapitóliumba érnünk, és nem akarom,
-hogy a gyerekek felébredjenek. -Nincsenek ébren.
Még Jézust sem verték fel ilyen korán, mielőtt elvitték.
Igen, de ma igyekeznünk kell, hogy időben odaérjünk.
Oké. Olyan, mintha valami bűnt követnénk el.
-Nem követünk el bűnt, csak dolgozunk. -Oké, de nemrég feküdtünk
le. A pasimra se jutott időm.
Kérlek, ezt el se kezdd.
Na, gyere, indulnunk kell.
Csajszi…
Cssss!
Kapcsold már fel ezt a nyomorult világítást!
Van itt elég fény.
Nem vagy még abban a korban, hogy elessél, igaz?
Hé! Miért kell úgy viselkedned, mint az anyám?
-Kapcsold fel a villanyt. -Nem!
Ott van Basil zakója, az bevilágítja az egész teret.
Ezt meg mégis mit jelent?
Jó ég, a frászt hozod rám.
-Hová mentek? -A hálóban voltál. Hogy kerülsz ide?
Hajnali öt van, mit suttogtok?
-Istenem, úton vagyunk a kapitóliumba! -Na jó, tudom én, mi folyik itt.
Na mi?
-Bújkálsz a gyerekek elől. -Dehogy bújkálok!
De igen.
Nem bújkálok, még alszanak!
És be kell mennem dolgozni.
Lola!
Atyaúristen! Felébreszted a gyerekeket!
Már rég fent vagyunk.
Ó!
-Jó reggelt, angyalkáim. -Csajsz, Lola már nem angyalka.
Miért vagytok fent ilyen korán?
Kerülsz bennünket!
Nem, dehogy kerüllek!
De igen!
Dehogy.
-Nem kerüllek. -Dehogynem.
Csak sokat dolgozom.
Korán reggel indulsz, és későn jössz haza.
Hogy ne kelljen megmagyaráznod, mit láttunk a videón.
Nekem halvány gőzöm sincs, miről beszélsz.
Ismerd el, hogy te voltál.
Kilátszott a segged!
-Dehogy… -Régen nagy divat volt
az a levágott farmer.
Amiből kibuggyant a popó, és csak úgy tik, tik, tik, tik, ták, ták, ták, ták.
-Pontosan így nézett ki. -Csakhogy az nem én voltam.
De, és mindkét oldalon kilógott a feneked!
A bal farpofádat és a jobb farpofádat is ott riszáltad a kamera előtt.
Tulajdonképpen lebuktál,
valóban mindkét oldalon kilógott a segged,
Mi van?
-Nem… -De nem gond, csak valld
be végre nekik az igazat.
-De nem is így volt… -Valld be az igazat.
Hát jó.
Rendben.
Talán én voltam.
Óóó…
Tudom, és úgy sajnálom, gyerekek.
És te akarod nekem megmondani, mit hordhatok, miközben olyan cuccban
-táncoltál? -Sokkal idősebb voltam, egyetemre jártam.
Tehát az egyetemen majd hordhatok ilyet?
-Egyáltalán nem. -Miért nem?
Az a cucc már rég kiment a divatból, minek hordanál te olyasmit?
Miért akarsz úgy öltözni?
Nem akarok, de nekem is szükségem van az önkifejezésre.
-Jó ég. -Talán csak rád akarok hasonlítani.
-És elmennék egy Dugnikra. -Ó, kérlek, ne használd azt a szót.
És egyébként mit jelent, anya?
-Fogalmam sincs róla… -Két szó kombinációja: dugás és piknik.
Basil, elég.
Gyerekek, ma nehéz napom lesz, csak
hadd menjek el munkába, aztán majd mindent megbeszélünk, amikor hazajöttem,
-rendben? -És az mikor lesz?
Viszont ilyen ruhát nem vehetsz fel, soha, verd ki a fejedből.
Jól van. Felfogtam.
Akkor jó. Sziasztok.
Mondta a kormányzónak, hogy beszélni szeretnék vele?
-Igen, de ma szoros a mentrendje. -Ki gondolta volna…
Aztán jön a sajtótájékoztató a csővezetékről.
Mh, értem.
-Előtte még egyeztetne magával. -És az hánykor lesz?
Ott van a beosztásában.
-Megnézem. Remek. -Nagyszerű.
Köszönöm. Feltehetek egy kérdést?
Hogyne.
Öö… kik ezek az emberek itt a folyosón?
Ó, jelöltek.
Hmmm,
jelöltek mire?
Jelöltek a maga állására, Henry.
-Igen. Köszönöm. Így megy ez. -Várjon…
Szép napot.
Elnézést, de most nagyon elfoglalt.
Hm, komolyan mondja?
Igen, komolyan mondom.
Értem, de…
ő senkit nem vehet fel a helyemre, a kormányzó megbízottja vagyok.
Akkor nézzen utána, mi a szabály,
mert Antoinette épp ebben a pillanatban cserélte le.
-Egy pillanat! Ez rasszizmus? -Parancsol?
Maga azért nem kedvel engem, mert nem vagyok fekete?
Igen, és ez egy verseny.
Verseny, ki ér előbb a csúcsra.
És engem nem érdekel a bőrszíne, viszont egy idegesítő hülye,
úgyhogy… viszlát.
-Valami gond van? -Semmi. Megmutathatom az irodát?
Hát persze.
Kelly vagyok, Miss Dunkerson új kabinetfőnöke.
Hmm,
-nem, én vagyok a kabinetfőnöke. -Hmm, én úgy tudom, most lett kirúgva.
Mi a fene folyik itt?
Kicsit lassú felfogású, de majd megszokjátok.
Mehetünk?
Na jó, tudják, mit? Beszélek a menedzserrel.
-Sok sikert, malacka. -Menjen csak, Dagikám.
Persze, hogy várok, semmi probléma.
Jed.
Várj, épp telefonálok.
-Ez most fontos. -Mondom, épp telefonálok, üzleti
megbeszélés a kormányzó ügyében, várj a sorodra.
Hogyne, drágám.
-Kérhetnék egy pepperonisat? Meg… salátát. -Most szívatsz?
-Köszönöm! -Szórakozol velem?
Neked is, szia!
Mi a fasz bajod van?
-A nő kirúgott. -Nem teheti.
-De megtette, és állítólag szabad neki. -A kormányzó nagyon pipa lesz.
Ezért kell beszélned vele.
Majd beszélek.
-Hm. Amint megjött az ebédem. -Nem, nem, ez most sürgős.
Jól van, nyugodj már le, semmi pánik, a nőnek nincs ennyi hatalma,
a kormányzó kedvel téged, én is kedvellek,
nem leszel lecserélve.
-Te kedvelsz engem? -Hát persze.
-Na, nem úgy… -Nem is úgy értettem.
De hidd el,
éppen interjúztat, hogy lecserélje a kormányzó
úr által kijelölt embereket,
így téged is.
Jaj, ugyan már!
Nem hiszel nekem?
Akkor nézd meg, mi történik kint a folyosón.
Henry,
ne pazarold az időmet, kinézek a folyosóra,
de nem lesz ott semmi.
A francba!
-Az ott Kelly Washington? -Kelly Washington, bizony.
Jackson nagy része kint ül a folyosón.
Velem kezdte, aztán jössz te.
Jó, csillapodj le. Szólok a kormányzónak, amint megjött.
Ez nem ér rá! Épp az íróasztalomat pakolják le,
Oké,
ebben a minutumban, és van ott olyasmi, amit jobb, ha nem lát meg.
Vegyél egy mély levegőt, mély levegő.
Én vagyok a kabinetfőnök.
Vegyél be nyugtatót, ezt majd elintézem, van egy tervem.
-Az adósom vagy. -Bízd rám.
Köszi!
Kedvellek.
Köszi, én is téged. Na húzz innen!
Ő is jónak tűnik.
-Összeállítjuk az álomcsapatot. -Ez is érdekes lehet.
-Nézd csak meg… -Jaj!
Ah, nem bírta túl sokáig.
Henry, mit beszéltünk a kopogásról?
Úgy értettem, az ajtó túloldalán, Henry.
Háh,
fáradjon be.
A kormányzó úr az irodájában várja.
Rendben, kitűnő.
-És készüljön a sajtókonferenciára. -Készen állok.
-Nagyszerű. -Remek.
Indulhat a buli?
De mennyire.
Hát jó.
Nemsokára találkozunk.
Rendben.
Szerinted nem kéne veled mennünk arra az esetre, ha megölne?
Nem.
Két tinédzsert nevelek, és túl vagyok egy váláson.
Profi vagyok.
-Elintézem. -Te vagy az én hősnőm, ugye tudod?
Az enyém is, olyan büszke vagyok rád.
-Mindannyian. -Na jó.
Minden szuper lesz.
De ugye… tudod, hogy ő fehér?
-Megoldom. -Hát jó.
-Megoldja. -Nem lesz gond.
De tudod, hogy gyúrok.
Köszönöm, srácok!
Gyerünk.
-Indulás. -Az első sajtókonferenciád! Drukkolok.
Megyek. Indulok.
-Helló! -Hajrá, Antoinette!
Köszönöm!
-Ez az! -Aztán csak keményen!
Ez most komoly?
-Köszönöm! -Csak tessék.
Kormányzó úr, megjött a kormányzóhelyettes asszony.
Jöjjön csak.
Helló.
Üdvözlöm. Milyen csinos ma reggel.
-Köszönöm szépen. -Jól áll magának ez a szín.
Hm, szerintem is.
Mármint
a ruha színe.
Biztos voltam benne, hogy a ruhámra céloz.
Merem remélni, hogy nem tart engem
érzéketlennek.
Ugyan, már hogy lenne az?
Igen, na most, hol is…
Hol is van a beszéd? Valahol…
Ó, meg is van, itt van.
Parancsoljon.
Á, ezt nekem kell elmondanom?
Úgy van, ez a csővezetékről szóló beszéde a mai sajtókonferencián.
Világos.
Ööö… én majd elkezdem, aztán
maga is becsatlakozik, és mindennel egyetért, amit mondok.
Csakhogy
ezt nem én írtam.
Senki nem írja meg a saját beszédét, csak olvassa fel.
Ezt nem ígérhetem, kormányzó úr.
Áruljon el valamit.
-Miért döntött úgy, hogy politikus lesz? -Nézze, ügyvédként egy csomó
gyereket védtem már az államban, és
szeretném, ha többet segíthetnék.
Hoztak pár rossz döntést, ennyi.
-Ó. -Mindannyian hibázunk.
És azt hiszi, azzal, hogy itt van,
segít rajtuk.
Őszintén remélem, uram.
Maga aztán egy javíthatatlan jótétlélek.
Parancsol?
Jót szeretne tenni, aranyom, de
a politika
-nem ilyen. -Azért remélem, hogy tehetek egyet s mást.
Ez bájos.
Oké.
Akkor
-készen áll a sajtókonferenciára? -Igen,
készen állok, de
még nem volt alkalmam elolvasni ezt a
-beszédet, úgyhogy… -Jaj, amiatt nem kell aggónia,
csak olvassa fel a szöveget.
Nézze, kormányzó úr…
Rajta, indulás, indulás.
Csak magára várok.
Hát jó.
Köszöntök mindenkit!
Hadd kezdjem mindenekelőtt azzal, hogy mennyire izgatott vagyok,
hogy a mai napon az új kormányzóhelyettes is csatlakozott hozzánk.
Tisztában vagyok vele, hogy különböző pártok tagjai vagyunk, ám
Mississippi népe véleményt nyilvánított,
és ki kell jelentenem, hogy igazán jó a humorérzékük.
Legalábbis 36. 1 százalékuknak egész biztosan.
Az nem az állam fekete lakossága?
Én meg ő. El tudják képzelni?
Dunkerson kormányzóhelyettes.
Képzeljék, alkalmam nyílt megismerkedni
a kedves családjával,
és kijelenthetem, hogy édesanyja frenetikus nő.
Egyetlen egyszer találkozott velem, a világon semmit sem tud rólam.
Miss Cleo, csss!
-Ne szólj rám, Kelly. -A dajkámra emlékeztet, aki
felnevelt, Miss Lulabelle-re.
Ez most komoly?
-Ne, Miss Cleo, ne, hagyja, hagyja. -Anyuka nyugodjon le.
Tündéri egy asszony volt,
hagytuk, hogy egészen a halála napjáig
a földünkön éljen.
Ettől még dolgoznia kellett.
-Miss Cleo, Miss Cleo, kérem. Ne, ne! -Na most,
hadd biztosítsam önöket arról,
hogy a kialakult helyzet az államunk javát szolgálja majd.
Ez az ifjú hölgy egy rendkívül okos és rendkívül intelligens asszonyka,
úgy értem, képes magát kifejezni, meglepő módon,
és rengeteg új ötlete van.
És borzasztóan örülök neki,
hogy végre-valahára némi vérfrissítés történt a falaink között.
Nos, mielőtt átadnám a szót az új kormányzóhelyettesnek,
lenne néhány megjegyzésem a csővezetékkel kapcsolatban:
Kormányzóhelyettes már korábban leült tárgyalni a környék egyházi vezetőivel,
akik rábólintottak a csővezeték megépítésére.
Mert Miss Dunkerson tudja, mit jelent ez a lakosság számára.
Ezt annál is inkább átérzi, minthogy ugyanolyan a bőrszíne,
mint az ott élő lakosság jelentős részének.
Mi a fenéről beszél?
Úgy értem, a színesbőrű közösségé.
Most pedig elérkezett az idő, hogy átadjam a mikrofont az
új kormányzóhelyettesnek,
Antoinette Dunkersonnak.
Én csak Nettie-nek hívom.
Köszönöm. Ó.
Ööö… köszönöm, igen.
Köszönöm szépen, köszönöm, kormányzó úr.
El kell mondanom önöknek, hogy teljes szívemből arra vágyom,
hogy támogassam a kabinetet, és, hogy megtegyek mindent,
az otthonunkat jelentő állam érdekeit szolgálva.
Alig várom, hogy mindenkit egyformán képviseljek
Mississippi államban, és ne csupán azokat,
akiknek a szava
mindig is számított, hanem azokat is képviselni szeretném,
akiket gyakorta mellőztek.
És ha már itt tartunk, úgy vélem, történt egy félreértés.
A hivatalom egyfelől nem engedélyezte, másfelől nem szorgalmazta,
hogy a csővezeték a Donaldsonville-i területen fusson keresztül, és nem
-állította, hogy ez előnyökkel járna. -Bizony.
Korábban már egyeztettem is a kormányzó úrral arról, hogy a csővezetéket
vigyük el három kilométerre északra,
hogy csupán a termőföldeken fusson keresztül,
és ne legyen szükség arra,
hogy emiatt Mississippiben élő családokat költöztessünk el.
Amire én azt mondtam, hogy nem fog összejönni.
Arról is szó volt, hogy erről még hosszabban beszélünk.
Ezt hagyjuk is.
De, beszéltünk róla.
-Erre én nem emlékszem. -Én viszont igen,
emlékszem.
Akkor azt ajánlom, rajta, beszéljük meg most rögtön, rendben?
-Hogyne, ezer örömmel. -Kormányzó úr, Miss Dunkerson világossá
tette, hogy több tervét is ellenzi, például, hogy új
helyszínre kerüljön a vegyi üzem.
Ez tehát a csővezetéket is érinti?
Ó!
Bocsánat.
Ó, bocsánat.
Nos, mi csak azt tesszük, ami az államunk érdekeit szolgálja.
Természetesen.
Miss Dunkerson, ezek szerint ön mindkét
-építkezést ellenzi? -Igen, én…
Csakhogy a vegyi üzem több, mint 4000 munkahelyet teremt
az itt élő emberek számára.
Igen, de többen aggódnak a szennyező anyagok miatt.
Ez a Környezetvédelmi Hivatalra tartozik, ők pedig kijelentették, hogy az
épülő tornyok nem jelentenek semmiféle veszélyt.
Érdekelne a kormányzóhelyettes véleménye is.
Erre nincsen semmi szükség, ő ugyanis minden fontos kérdésben mellettem áll.
Csak egy kicsit alacsonyabban.
Nekem nem úgy tűnik.
Kormányzóhelyettes asszony,
-Igen? -ezt az üzemet négy háztömbnyire építik
attól a környéktől, ahol ön felnőtt, és ahol a tüntetések
zajlanak, mit szól ehhez?
Ez így igaz, támogatom a…
bocsánat, kormányzó úr, csak…így…
Meg is van, köszönöm. Ööö…
ahogy a csővezeték ügyét muszáj lesz átgondolnunk,
úgy a hivatalom új megoldást akar keresni
az épülő vegyi üzem ügyére is.
És ezzel
-Ó, elnézést. -hagyjuk veszni azt a
rengeteg munkahelyet?
Tehát eltérőek a nézeteik.
Elnézést, kormányzó úr.
Ööö… nem.
Nézze, én biztosra veszem,
hogy a kormányzó úr meg én sok tekintetben nem értünk majd egyet egymással.
De abban azonos álláspontot képviselünk,
hogy azt tesszük, ami az államunk érdekeit szolgálja.
És éppen ezért teremtünk annyi munkahelyet az üzem építésével.
-Szeretnénk megérteni, hogy… -Mi ketten
pompásan kijövünk ám egymással.
Köszönöm, hogy eljöttek, de…
nekem és ennek a csodás hölgynek…
még rengeteg tennivalónk van a mai nap folyamán, úgyhogy
sajnos most mennünk kell, szóval…
köszönjük.
Nagyon szépen köszönjük, köszönjük.
Hű, de pipa, őrjöng.
Igen.
Jed!
Igen, uram?
Kérem a savlekötőmet!
Igen, uram, adom.
Egy egész flakonnal hozzon!
Máris jövök, uram. Másodperc. Hozom.
Maga.
-Igen. -Parancsoljon, uram.
Nos, szerintem ez kiválóan sikerült, köszönöm szépen mindazt, amit rólam
-mondott, kormányzó úr, remek… -Baromság!
Összevissza kamuztam, és visszaszívom az egészet!
Rendben van.
Mégis hogy érti, uram?
-Hogy képzeli ezt a pereskedést? -Jaj, kormányzó úr.
Nem!
Megmagyarázná, mit művel? Van róla fogalma, hogy hol van?
Igen, van.
Szerintem meg nem tudja.
De, nagyon jól tudom, hogy hol vagyok.
Hát nem úgy tűnik, arról meg aztán végképp nincs gőze se,
miért van itt.
Azért vagyok itt, hogy Mississippi polgárait szolgáljam.
Azok az emberek ott kint a folyosón őrjöngenek!
Nyugodtan bejöhetnek ide, hogy beszélgessenek velünk,
ugyanis együtt kéne megterveznünk
mindent.
Maga nem más itt aranyoskám, mint egy szimpla bábu,
magának nem feladata foglalkozni az ügyeinkkel,
magának csupán annyi a dolga, hogy felügyeli
a kongresszusi szavazást. Ez minden!
Tehát az a sok baromság, amit összehordott arról,
hogy annak idején ügyvédként mi mindent ért el,
egy cseppet sem számít.
Én vagyok itt a kormányzó, ezt jól vésse az eszébe, ifjú hölgy.
Maga csak azzal foglalkozzon, amire én utasítom.
-És még egy dolog: -Igen?
-Az egyes számú szabály: -Igen?
Soha, de soha nem ragyogja túl a gazdát!
Váó!
Soha ne ragyogjam túl a gazdát.
Pontosan ezt mondtam.
Értettem, pontosan ezt hallottam.
Ó, meg ne próbáljon ebbe semmit belemagyarázni,
ne merészelje!
Csupán értelmezem a szavait, uram.
És értem.
-Tudja, mi a maga baja? -Hogy sértőnek találom a
kifejezést, erre céloz?
Miért találja sértőnek?
Nem érti, ugye?
Ó, de, nagyon is értem, miért találja sértőnek.
Ez azért van, mert fekete.
-Az vagyok. -Csakhogy én állandóan
ezt a kifejezést használom!
Hát akkor
esetleg jobban meg kellene válogatnia a szavait, uram.
Szórakozik velem, ifjú hölgy?
Dehogyis,
nem szórakozom,
én önt képviselem, uram.
Kiváló,
azt okosan teszi!
Maga pedig okosan tenné, ha nekem is megadná a tiszteletet.
Ezt mire mondja?
Csak arra kérem, hogy tiszteljen engem annyira,
mint amennyire én tisztelem magát.
Hetek óta csak ülök az irodámban,
és nem csinálok mást,
mint amire maga megkér engem.
De semmi olyasmit, ami az állam javát szolgálja!
-Ó, már értem. -Oké.
Úgy érzi, a feladatai nem méltók magához!
Én ilyet nem mondtam.
És nem is gondolom ezt.
El tudja képzelni, mennyi szart kellett lapátolnom?
És mennyi malacnak kellett visítanom?
Mennyi mindent kellett megtennem, amihez nem volt semmi kedvem,
hogy én lehessek a kormányzó?
Lehet, hogy ez a maga baja.
Hogy nem fűlik a foga az aljamunkához.
Nekem semmi bajom nincs a kemény munkával, uram,
és nincs bajom azokkal sem, amikkel megbíz.
Csakhogy én egy rendkívül intelligens nő vagyok, uram,
aki minden egyes rá bízott feladat megoldásával
elő tudná segíteni azt, hogy sokkal jobb legyen
az élet az államunkban.
És kizárólag ezért vagyok itt.
Segíteni tudok magának olyasmiben, amit nem lehet kiolvasni
a statisztikákból, uram.
Azt nem tudom megmondani, hogy mi történik kint a farmokon.
De azt meg tudom mondani, mi történik ott, ahol felnőttem,
és ez pontosan ugyanolyan fontos, uram.
Ugyanannyira fontos.
Most rögtön menjen ki az irodámból.
Megyek.
És mondja meg annak, aki beadta azt a keresetet, hogy vonja vissza!
Az nem fog megtörténni, uram,
amíg mind le nem ülünk egymással, hogy megbeszéljük a dolgokat.
Tényleg próbára teszi a türelmemet.
Pedig nem áll szándékomban, higgye el.
Csupán azt akarom, hogy észrevegyen, és meghallgasson.
Idáig magát hallgattam.
Most először.
Ifjú hölgy!
Uram, a folyosó végén leszek az irodámban,
ha szüksége lenne rám!
Esetleg megtöröljem?
Uram, csak üljön le. Üljön le.
Üljön csak le, jöjjön. Semmi baj.
Na, hogy ment?
Annyira jól érzem magam!
Olyan jó érzés.
Csak bementem hozzá, és a pofájába vágtam mindent!
Oké!
-Egy kicsit se fogtam vissza magam! -Helyes, ez az én kislányom!
Az összes bajomat a fejéhez vágtam,
mire ő megpróbált elhallgattatni,
de szörnyen jó érzés volt.
Mi az?
Valami baj van.
-Csajszi. -Nem, állati jó érzés volt, de
-tényleg, egészen fantasztikus… -Csajszi…
-Mi az? Mi a baj? -Fordulj meg.
Orvost!
Hívjanak orvost!
Ez a maga hibája!
Csajszi, te kinyírtad a kormányzót?
Nem én voltam.