Haló?
Kelly?
Ano, madam.
Jak to, že jsi vzhůru?
Nemůžu spát.
Dala jsem ti brouka do hlavy?
To teda jo. Zjišťuju si informace.
To je skvělý.
Mám jeden dotaz. Připravila ses na jeho odvetu?
To ne, prozatím.
Dali jsme s týmem hlavy dohromady a máme pár slušných nápadů.
No, skvělý, povídej!
Už je pozdě. Probereme to zítra, ano?
Dobře. Budu se těšit.
Musíš najmout víc lidí.
Už jsem na zítra domluvila nějaké pohovory.
Bezva. Na kdy? Pošlu ti pár spolehlivých lidí.
Dík. To, to budu ráda. Shamika se ti hned zítra ozve.
-Super. -Kelly?
Mám to ale štěstí!
To si piš!
Jdou do toho Pam a Danny?
Jo.
Jo! To je tak úžasný! Díky, díky, díky!
Zlato! Hele, tohle nebude snadný.
Jo. To samozřejmě vím, ale co vás teda přesvědčilo?
Viděli jsme tu šílenou prasečí soutěž.
Kelly! Už to nedělej, ano? Je to tak ponižující.
Jo. To rozhodně. Ale holka, víš co? Ti vidláci to milujou. Promiň, ale jsi moc
chytrá na to, abys jezdila někam chrochtat.
No, neříkej!
Neboj. Společně jim ukážeme, jak jsi brilantní.
Teď se mi to líbí ještě víc.
A víš ty co? Bude se dělat to, co řekne viceguvernérka. Ano?
-Jsme v tom spolu, holka. -Jdeme si pro to.
Koukám, že docela dost piješ, když přijdeš domů. Kolik jsi toho měla?
Panáky, moje guvernérko! Teda, promiň. Paní viceguvernérko.
Čau.
Mám tě ráda.
Jo! Já je tak miluju!
ŽENA Z LIDU
Jo. Kdo je tam?
Kdo to byl?
Přece já.
-Ten chraplák? -No jistě.
Nepotřebuješ krém s estrogenem nebo tak?
Nic mi není.
Jsem myslela, že je tu Michael.
Ne, to není. A mohla bys už toho nechat?
-Proč mě budíš tak brzo? -Potřebuju, abychom dnes odjely do
Kapitolu dřív, a nechci budit děti.
Spí jak dřeva. Nutíš mě vstávat dřív než na plantáž.
No jo, no. Protože odsud potřebuju vypadnout.
Děláš jako bysme tu kradly.
Ne, nedělám. Jenom už chci jet.
Jo, ale jsme tu chvíli. Nemám čas na Basila.
Prosím tě. Ne! Hele, musíme jet. Jdeme.
Holka!
-Můžeš rozsvítit? -Světla je tu dost.
Ve svým věku už bys neměla spadnout.
Proč se mnou mluvíš jako s pratetičkou?
-No tak rozsviť. -Ne. Basilovo sako je přímo
támhle. Září na cestu jako pumlíč.
A co tím chceš jako říct?
Co tu sakra strašíš?
Kam to jdete?
-Jak to, že nejsi v posteli, zlato? -Je pět hodin ráno. Proč tak šeptáš?
-Je brzo a my nechceme nikoho vzbudit. -Víte co? Já vím, o co tu jde!
O co?
-Vyhýbáš se svým dětem. -Ale to teda ne!
Vyhýbáš.
Ne, ne. Vždyť ještě spí. A já jen potřebuju jet do práce.
Lolo!
Panebože! Takhle je jenom probudíš.
Už jsme vzhůru.
-Ahoj, andílku. -Nedělej si iluze.
Jo. Proč ještě nespinkáte?
Vyhýbáš se nám.
To opravdu ne.
-Vyhýbáš. -Nevyhýbám. Mám jen moc práce.
To rozhodně.
Jezdíš brzo a vracíš se v noci.
Abys nemusela vysvětlovat to, co jsme viděli na videu.
-To vůbec netuším, o čem je řeč. Já to… -Tak už přiznej, že jsi to ty.
-V šortkách? -Já to…
Za nás se jim říkalo „booty shorts“. Těm, co z nich kouká zadek a dělá…
To jsou přesně ony, jo.
-Já to teda rozhodně nebyla. -Měly nápis „booty shorts“ na zadku.
„Booty“ na levý půlce a „shorts“ na pravý. A třásla ses na kameru.
Jo, v tom má pravdu. Měly to napsaný na zadku. No a co? Řekni jim pravdu, tak
-řekni to. -Co? Ne! Ale čemu to prospěje? Dobře.
Fajn.
Možná, že jsem to já.
-Končím. -Já vím. Odpusťte mi to, děcka, ano?
Kecáš mi do toho, co mám nosit, a pak máš tohle na videu?
Byla jsem o dost starší než ty a studovala jsem vejšku.
Takže na vejšce je smím nosit?
-To rozhodně ne. -Proč ne?
Stejně jsou dneska out. To opravdu nechceš nosit.
-Proč bys vůbec chtěla? -Nechci. Ale chtěla bych se
oblíkat jenom podle sebe.
Bože.
Možná chci vypadat tak hustě jako ty na „freakniku“.
Už to prosím nikdy neříkej!
Co to slovo vůbec znamená?
-Já vlastně nevím… -Jsou to, jsou to dvě
slova. „Freak“ a „nik“.
Basile! Mlč! Hele, už vážně musím jet. Takže my teďka vyrazíme a potom to
-společně proberem, až se vrátím. Ano? -A to bude v kolik?
Ale takhle nikam nepůjdeš. Nikdy. Zapomeň.
-No jo. Já vím. -Tak jo. Ahoj.
Řekl jste guvernérovi, že s ním chci mluvit?
-Ano, ale má nabitý program. -Jo, jak jinak.
Taky má tiskovku o tom ropovodu.
Dobře.
-A před ní by s vámi chtěl mluvit. -Dobře a v kolik to je?
Všechno to máte ve vašem diáři.
-Jo. Podívám se. Fajn. Díky. -Můžu se vás na něco zeptat?
Na co?
Kdo jsou všichni ti lidé na chodbě.
Kandidáti.
Kandidáti na…
Kandidáti na vaši pozici, Henry.
Jo. Tak to chodí.
-Díky. -Počkejte…
Hezký den.
Promiňte. Teď nemá čas.
To jako vážně?
Ano, vážně.
Dobře, ale nemůže mě vyhodit. Jmenoval mě guvernér.
Ale měl byste si zjistit, jak to funguje, protože vás už vyhodila.
-Je to kvůli mé rase? -Co prosím?
Nemáte mě rádi, protože nejsem černoch.
Ano, je to o barvě. A vy jste dostal rudou.
Není to kvůli rase. Prostě jste fakt otravnej. Takže pápá.
Nějaký problém?
-Ne. Půjdeme do pracovny? -To rozhodně. Já jsem
Kelly, nová vedoucí kanceláře.
Ne, to jsem prosím já.
-To už prosím nejste. -Hele, co se tu děje?
-Promiňte. Je trochu pomalejší. -Můžeme…
Víte co, dojdu si promluvit s tajemníkem.
-Běžte. -Prosím, Karen.
-Jo, dám si tě na kuchyňský lince! -Jede.
Teď nemůžu.
-Tohle hoří. -Říkám, že teď vyřizuji důležitý hovor
pro guvernéra. Musíte chvíli počkat.
Ano, slečno. Poprosím salámovou a salát. Děkuju. Hezký den. Nashle.
Děláte si srandu? Děláte si ze mě srandu?
Tak o co jde?
-Právě mě vyhodila. -To nemůže.
-Ale může a vy to dobře víte. -No, guvernér se bude zlobit.
A vy mu to musíte říct.
Dobře, řeknu. Až si sním svůj oběd.
-Ne, ne, tohle hoří. -No tak, Henry, uklidněte se. Je to
v klidu. Nemá tu žádnou moc. Guvernér vás má rád. Já taky. Jste nenahraditelný!
Má… Máte mě rád?
Ovšem, ale ne takhle.
Tak jsem to nemyslel. Říkám vám,
že dělá pohovory a vyhodí všechny guvernérovy lidi včetně vás.
Ale prosím vás.
Vy mně nevěříte? Běžte se podívat na chodbu, běžte.
Henry, mrháte mým časem. Podívám se, ale nic tam neuvidím.
-A sakra. Je to Kelly Washingtonová? -Jo, jo, Washingtonová. Jo.
Dostala do úřadu starostu Jacksona.
Nejdřív já, potom vy.
Zachovejte klid. Řeknu to guvernérovi hned, jak dorazí.
Tohle spěchá! Vyklízejí můj stůl, zatím, co jsem tu a jsou tam věci, které nechci,
Dobře. Dýchejte, Henry. Dýchejte. Dejte si prášek. Zařídím to. Mám plán. Věřte mi.
Aby viděli.
Já jsem vedoucí kanceláře! Dlužíte mi to.
To je vše.
Mám vás rád.
Díky. Já vás taky, ale už běžte.
A tenhle se mi líbil.
-Postavíme hvězdný tým. -To dává smysl.
To stačí.
Jako na zavolání.
Henry, copak jsme si řekli o klepání?
Z té druhé strany dveří, Henry.
Vida. Tak pojďte dál.
Guvernér si vás přeje vidět.
Dobře, díky.
-A připravte se na tiskovou konferenci. -Už se stalo.
Tak jo. Výborně.
Jo.
Jsou všichni připravení?
Naprosto.
Tak jo.
Sejdeme se na tiskovce.
Dobře.
Nemáme jít radši s tebou, kdyby tě chtěl třeba zabít?
Ne. Prošla jsme rozvodem a vychovávám dva puboše. Já to zvládnu. O mě se tu neboj.
Jsi moje hrdinka.
Moje taky. Jsem pyšná.
To jsme všichni.
-Pojďte ke mně. -Ale víš, že je bílej?
-Zvládnu to. -No dobře.
Jo.
-Neboj. -Kdyžtak ho sundám.
Děkuju vám.
První tiskovka. To dáš.
-Děkuju. -Ukaž jim, Nette.
Nakráčej tam, holka.
Jo!
Vážně?
-Díky. -Ovšem.
-Guvernére, vedu paní viceguvernérku. -Vítejte.
Zdravím.
Dobré ráno. Dnes vám to moc sluší.
Děkuju.
-Líbí se mi ta barva. -Mně taky.
Myslím těch šatů.
Co jiného byste tím jako mohl myslet?
Abyste si neříkala, že jsem „necitlivý“.
Ne, vy nikdy.
Ale ano, kdepak, kde mám tu řeč? Byla tady… Tady je, tady je. Prosím.
To má být moje řeč?
Ano, to je řeč na naši dnešní tiskovku o tom ropovodu.
Takže já začnu a vy budete přikyvovat a souhlasit se vším, co řeknu.
Ale já to nepsala.
Nikdo si nepíše vlastní proslovy. Jen ho přečtete.
Tím si nejsem tak jistá, guvernére.
Povězte mi,
co vás přivedlo do politiky.
No,
jako advokátka jsem obhajovala spoustu mladých lidí a zkrátka jsem jim chtěla
nějak pomoct. Často jen udělali hloupou chybu.
Všichni chybujeme.
A tím, že budete tady, jim pomůžete?
V to vážně doufám.
Jste ještě takové malé telátko.
Cože?
Máte dobré úmysly, zlato, ale politika nikoli.
Věřím, že tu dokážu něco změnit.
Roztomilé.
Tak jo.
Takže, připravená na první tiskovku?
Ano. To bez pochyby, ale ještě jsem si nestihla přečíst tu svou řeč, takže…
S tím si nedělejte hlavu. Jenom to přečtěte.
-No, guvernére. -Pojďte. Šup, šup, šupky, dupky, dupky.
Čeká se na vás.
Dobře.
Vítejte. Rád bych začal tím, jak obrovskou mám radost,
že tu mohu přivítat naši novou viceguvernérku.
Já dobře vím, že jsme z jiných stran,
ale občané Mississippi takto rozhodli a musím vám říct, že
máte opravdu skvělý smysl pro humor. Tedy těch 36,1 % z vás.
Černošská populace Mississippi.
Já a ona. Věřili byste tomu? Viceguvernérka Dunkersonová. Měl jsem tu
čest setkat se s její milou rodinou a řeknu vám tedy, že její matka je k
-popukání. -Dědek mě viděl jen
jednou. Vůbec nic o mě neví.
-Paní Cleo. -Nech mě, Kelly.
Připomíná mi, ženu, která mě vychovala. Paní Lulabelle.
-Dělá si prdel? Paní Cleo. Paní Cleo. -Prateto. Klid.
Byla tak hodná. Nechali jsme ji žít na našem
pozemku až do její smrti. Ale musela pracovat.
-Paní Cleo. Prosím. Prosím vás. -Tak, chci, abyste věděli, že to bude mít
obrovský význam pro náš stát. Tato dáma je velmi chytrá a velmi inteligentní paní.
Víte, ona se umí i vyjadřovat dobře a má toho hodně co nabídnout. A já jsem také
nesmírně potěšen, že v této budově budeme mít novou krev, rozumíte mi, jo. Než ale
předám slovo naší nové viceguvernérce, rád bych vám něco krátce pověděl o tom
ropovodu. Naše viceguvernérka se setkala s místními zástupci církví, a nakonec se jí
ho podařilo prosadit. Protože ví, jaký má význam pro náš stát. A to zejména,
zejména díky barvě pleti komunity, ze které vzešla.
Co to sakra mele?
Pro barevnou komunitu. No dobře.
Nyní předám konečně pultík a slovo vaší nové viceguvernérce,
Antoinette Dunkersonové. Ale já jí říkám Nettie.
Vteřinku. Vteřinku.
-Jo, tak prosím. -Děkuji.
Kapesníček.
Děkuji. Děkuji vám. Děkuji, pane guvernére. Upřímně si ze srdce přeji,
abych mohla podpořit tento kabinet a dělat jenom to nejlepší pro úžasný stát, který
je naším domovem. Těším se, že budu hlasem nejenom pro obyvatele Mississippi,
na které se myslí vždy, ale také pro ty, kteří jsou mnohdy schválně opomíjeni.
Obávám se však, že došlo k malému nedorozumění. Můj úřad totiž nikdy
neschválil a ani neprosazoval pokračování plánu výstavby ropovodu přes
-rozlehlá území Donaldsonvillu. -Jo.
Dokonce jsem guvernérovi navrhovala i možnost jeho posunutí o pouhé dvě míle
na sever tak,
aby vedl pouze přes zemědělskou půdu a nedošlo tak k vystěhování žádných
spoluobčanů z Mississippi.
A já řekl, že to nepůjde.
Ale řekli jsme, že o tom budeme diskutovat.
Ne, neřekli.
Ano, řekli.
Na to si nevzpomínám.
-Já ano. Já ano. -Můžeme to prodiskutovat teď hned, prosím?
-Ale jistě, to můžeme. -Guvernére, paní Dunkersonová dala jasně
najevo, že je proti několika vašim návrhům, třeba proti umístění nové
chemičky. Jaký to má vliv na dosavadní jednání?
-Pardon. Pardon. -S dovolením. Prosím, pane.
Díky. No, věřím, že budeme jednat v zájmu našeho státu.
-Rozhodně. -Paní Dunkersonová, jste
-stále proti chemičce a ropovodu? -Ano. Jsem…
Ten závod přinese více než 4000 nových pracovních míst.
Ano, ale lidé se obávají znečištění.
To je problém ministerstva. A to nás ujistilo svým čestným slovem,
že ty věže jsou neškodné.
-Chceme slyšet názor viceguvernérky. -Ale to není vůbec nutné, protože za mnou
stojí v každé otázce. Jen tak trochu níž.
Tak to nepůsobí. Viceguvernérko, chemička má být postavena jen čtyři bloky
od místa, kde jste vyrůstala, a lidé protestují. Co vy na to?
Ano?
To je pravda. Podporuji. S dovolením, guvernére, můžu jen… Tak. A je to. Děkuju.
Stejně tak jako musíme přehodnotit trasu ropovodu,
tak můj úřad přehodnocuje i umístění té chemičky.
Aby stát přišel o tolik pracovních míst? To chcete?
-Pardon. -Takže se rozcházíte?
S dovolením. Můžu? Ne. Vlastně je téměř jisté,
že se s guvernérem na mnohých věcech neshodneme, ale jedna,
na které se spolu shodneme, je, že chceme to nejlepší pro náš stát.
A to… Na tom, že chemička přinese pracovní místa.
-Ano, ale nás zajímá nás, že… -Ne, ne. My dva spolu vycházíme naprosto
skvěle. Tak děkuji vám všem, ale já a tato úžasná dáma máme dnes ještě spoustu
práce, takže se pomaličku rozloučíme. Ano? Děkuji vám.
Moc vám děkuji. Díky.
Hele, zuří. Že zuří?
Jo.
Jede!
Ano, pane?
Přineste mi antacida.
-Ano, pane. -A celou láhev.
Ano. Hned jsem zpátky. Vteřinku. Už běžím.
Vy!
Ano? No, já myslím, že to šlo dobře. Děkuji za všechna ta milá slova,
-guvernére. -Prosím.
Kecy! Byly to jen prázdné kecy! Beru to zpátky.
Dobře. Dovolte, pane?
A kdo podal tu žalobu?
-Guvernére! -Ne. Co to k čertu
provádíte? Uvědomujete si, kde jste?
Zajisté.
To bych ale neřekl.
-Já vím sakra dobře, kde jsem. -Nevypadá to tak a zřejmě
ani netušíte, proč tady jste.
Jsem tu, abych sloužila občanům Mississippi, pane.
Všichni ti lidé v hale jsou ale zklamaní.
Tak se můžou hezky uklidnit a přijít si o tom promluvit.
Měli bychom o tom rozhodovat společně.
Jste jen pouhá figurka, drahoušku. Vůbec se do toho nemusíte míchat, vážně. Vaším
jediným úkolem je dohlížet na hlasování Kongresu. Nic víc! Takže tyhle angažované
kecy, které vám procházely jako jedné z radních, tady rozhodně nezkoušejte. Já
jsem tu guvernér a na to nikdy nezapomínejte, děvenko. Budete s radostí
dělat, co vám řeknu. A poslední věc. Pravidlo číslo jedna. Nikdy, nikdy
-nezastínit svého pána. -Ano. Ano?
Páni!
Nikdy nezastínit svého pána.
Přesně to jsem řekl.
Chápu. Přesně to jsem slyšela.
Neopovažujte se to překroutit. Opovažte se!
Já jenom opakuji vaše slova, pane.
Chápu to.
-Víte, co je váš problém? -Myslíte to, že mě to označení uráží?
A proč vás uráží?
Pořád to nechápete?
Vím moc dobře, proč vás to tak uráží. Proto, že jste černá.
-Ano, to jsem. -Ano, jenže já to říkám pořád a všem.
No, možná byste měl být ohleduplnější ve výběru svých slov.
Jdete proti mně, mladá dámo?
To nejdu. Vůbec ne. Zastupuju vás, pane.
Dobře. To je moudré.
A myslím, že by bylo moudré, abyste mě respektoval.
Co tím myslíte?
Myslím tím, abyste mě respektoval tak, jako respektuju já vás.
Celé týdny tu jenom sedím a dělám jenom to, co mi laskavě řeknete.
Ale nic z toho není prospěšné pro stát.
-Už to chápu. -Bezva.
Myslíte si, že je to pod vaši úroveň.
To jsem neřekla. Ani si to nemyslím.
Víte, kolik hnoje jsem musel vykydat? Kolik prasat jsem musel svolat?
Kolik jsem musel udělat věcí, které mi nebyly po chuti,
jen abych se stal guvernérem? Možná to je váš problém.
Nechcete si to tu oddřít.
Nebojím se ani tvrdé dřiny, pane. A ani mi nevadí dělat, co je potřeba.
Jsem opravdu inteligentní žena, pane, a mám co nabídnout ve všech otázkách,
které mohou pomoct zlepšit životní úroveň v našem státu, pane. Proto tady jsem.
Mohu vám vysvětlit věci, které se ze statistik rozhodně nedozvíte.
Nemohu vám říct, co se děje na farmách,
ale mohu vám s jistotou říct, co se děje v mojí čtvrti.
A obojí je stejně důležité,
pane. Je to stejně důležité.
Vypadněte z mojí kanceláře.
Moc ráda.
A řekněte tomu, kdo podal tu žalobu, ať ji stáhne!
To se ale nestane, pane, dokud si nesedneme, abychom to spolu probrali.
Neprovokujte mě, mladá dámo.
Nechci na vás tlačit. Opravdu. Chci jenom, abyste mě vnímal a poslouchal.
Já vás poslouchám.
Ale až teď.
-Děvenko! -Až mě budete hledat, budu
na konci ve své pracovně.
Mám vás otřít, pane? Ukažte. Prosím. Posaďte se, pane. To bude dobré.
Jak to šlo?
Jsem úplně nabitá! Cítím se skvěle. Šla jsem tam a řekla, co si myslím. Nedržela
-jsem se zpátky. -Jo! Jasně! Dobře.
To je ono!
Řekla jsem mu, co mě štve, i když se mě snažil rozhodit. A bylo to skvělý. Co?
-Počkej. Tak tohle nevypadá dobře. -Co, holka?
Ne, vážně. Bylo to opravdu fantastický. Co je? Co?
Nette!
Je to vaše vina.
-Zavolejte sanitku! -Holka, zabilas nám guvernéra?
Já nechtěla.