Добренько! Ідемо далі.
Це наша прекрасна будівля.
Це наш колишній губернатор з 1947 року.
Здається, м-р Льюїс Чеппелл.
Гляньте на цих міссісіпських птахів.
Хіба ж не гарні?
Ні.
Та гарні.
А ось тут творять закони.
І ми йдемо.
Гляньте, в нас особлива зустріч. Я й не сподівалася!
Отакої! Які в нас тут гарненькі малята!
Подобається екскурсія у Капітолії?
Ні!
Діти, ви знаєте, хто це?
-Ні. -Звісно, знаєте.
-Не знаємо. -Ні.
Не знаємо.
Вгадайте, ким вона працює.
Вона прибиральниця?
Ні.
Вас судять?
Ні.
-Спробуйте ще раз. -Я знаю, хто вона.
Вона як та стара, яку любить мама. Мері Джей Блайдж.
Ні. Спробуйте ще раз.
-Годі вгадувати. -Так.
Їм потрібні знання.
Це дивовижний момент в історії темношкірих.
Ясно. Ну, це ганебно.
Добре. Діти, ану вгадуйте.
Та ні. Не треба.
Будь ласка, не вгадуйте більше.
Я віцегубернаторка.
Хто?
Віцегубернаторка нашого чудового штату.
Це Антуанетта Данкерсон, перша темношкіра віцегубернаторка.
Добре.
Так кажете, наче це щось означає.
То з якої ви школи?
Початкова школа Г'юї Ньютона, де ми представляємо наших.
-Войовничі. Вони не грають. -Ясно.
А чому не губернаторка? Чогось бракує?
Ні, просто не балотувалася у губернатори. Ну…
Не можеш його здолати?
Думаю, могла б.
Ні, вона не може!
Гальмує нас!
Казала вам, це зроблять свої.
Маю запитання. У вас є хлоп? Хочете чоловіка?
А він має рацію. Навіть малі відчувають.
Припини!
Ви такі чудові й розумні.
Та в мене, на жаль, щільний графік.
Тож я маю вже бігти на…
Куди?
В мене дуже важлива справа.
Про що ти?
Та важлива зустріч, яку ми запланували…
-Так. -Нам треба йти.
А ми йдемо далі. Ходімо сюди. Бувайте.
Так, діти, зараз я вам покажу, де ваші предки збирали бавовну
і здобували робочі навички.
Що вона бовкнула?
Ідемо далі.
Ти маєш краще старатися, щоб рятувати мене від такого.
Я ж не знала, що на нас нападуть всі діти Ніка Кеннона.
-Я тобі натякала. -Надто тонкі натяки.
Тоді наступного разу скажу: воруши дупою.
Так краще.
До речі про дупи. Привіт, Майкле.
Він позаду мене?
Так. Поговори з ним.
-Привіт. -Вітаю, мем.
Хотіла спитати, чи у тебе не знайдеться час у графіку.
-Як кінчиш… -Не кажи «кінчиш».
-Не кінчиш. -Надто буквально.
Просто заскочиш…
Заскочиш до мене в кабінет, який якраз…
Вибач. Він тут.
Знаєш, нагорі…
Ліворуч. Одразу…
Майкле, ти знаєш, де мій кабінет. Вибач, просто…
-Жарко. -В неї ті самі дні у місяці.
Вибач.
То ти маєш час у графіку сьогодні?
Мене перевели до сенатора Медісона,
та коли подбаю про нього,
як усе закінчу, зайду.
Просто зайдеш.
Зайду поговорити з вами про це.
Добре. Будь ласка, заходь, щоб ми все прояснили.
Це величезне…
-Величезне непорозуміння. -Припини.
-Вибач. -Гидко.
Я з нетерпінням хочу почути про це величезне…
непорозуміння.
Мала, в нього більший, ніж здається.
Гаразд.
Дякую. Ми чекатимемо в офісі. Дякую. Це все.
Бажаю надзвичайного дня… вам обом.
Він злий.
Так, завдяки тобі.
Я нічого не зробила. Я намагалася допомогти.
Це перебір.
-Назвали тебе Мері Джей Блайдж. -Знаю.
-Ти схожа на неї. -Антуанетто.
Губернаторе.
-Доброго ранку. -Доброго ранку. Як справи?
Дуже добре.
Чудово.
Ви дуже гарна.
Дякую.
Зайдете до мене в кабінет?
Мала, він щось задумав.
Так, звісно.
-Не йди. -Замовкни.
-Візьми мою сумочку. Дякую. -Не кажи, що я не попереджала.
-Дякую. -Авжеж.
-Слухайте. Я просто… -Так?
ВІД ТАЙЛЕРА ПЕРРІ: ЖІНКА ВІД НАРОДУ
-Ми вдячні, що ви… -Так.
Ви всі знаєте Антуанетту, мою чудову віцегубернаторку.
Ні, не знаємо.
Привіт.
Привіт, сенаторки.
Боже мій, привіт!
Вітаю.
У вас така гарна репутація. Я ваша фанатка.
А ми про вашу нічого не знаємо.
Привіт.
-Привіт. -Привіт.
Пані, ви знаєте, як проходить мій день…
Ми хочемо поговорити з вами.
Вам треба призначати зустріч. Не можна отак вдиратися.
Ми місяцями намагалися записатися.
У губернатора надто щільний графік, тож…
Так.
Надто щільний для нас? Ми запам'ятаємо.
Ну, зараз я маю йти на ту…
Конференцію. Нам треба йти. Вас чекають за 40 хвилин.
Так. Пробачте. Але говоріть з Антуанеттою, наче особисто зі мною.
-Губернаторе, нам треба поговорити… -Ну, мені дуже прикро.
-Нам треба на ту зустріч. -Так, зустріч.
Я думала, це конференція.
-Тут це одне й те саме. -Атож. Віцегубернаторко…
Щоразу, як ми дзвонимо, ви спізнюєтесь.
Так, але я ж кажу: поговоріть з віцегубернаторкою.
-Вона впорається. -Я не хочу з нею.
Ми хочемо з вами.
Що ж, мені дуже прикро.
Нам уже час іти.
-Так, мені щиро шкода, леді. -Сюди.
Що ж, вітаю.
Чим можу допомогти?
Я не хочу говорити з вами.
У вас нема влади. Тільки час згаю.
-Дай їй шанс. -Не дам.
А я дам.
Не бачиш? Вона там, де всі темношкірі. Вона лише для виду.
Це нечесно.
Ходімо до мене в кабінет?
Мій кабінет далі по коридору.
-Ходімо. -Так, будь ласка.
Допоможете встати?
Встала!
-Сенаторки, ходімо в мій кабінет. -Навіть з крісла встати не може.
Добре, сюди.
Ходімо.
-Сподіваюся, там є кава. -Я просто…
Добре, леді, заходьте у кабінет
і сідайте на червоному дивані.
Гаразд.
Принеси мені кави.
До кого вона?
Дякую, Шаміко.
-Принеси кави, будь ласка. Дякую. -Дзуськи.
Зараз буду.
У вас гарний офіс.
Дякую. Дуже дякую.
Декорувати не дозволили?
Що?
На декор є бюджет. Ви цього не зробили.
Він такий самий, як за вашого попередника.
Пробачте їй.
Вона не має мені пробачати. У неї немає влади ні на що.
Гаразд, чим я можу допомогти?
А що ви можете?
Ну…
Нічого.
-Вона засмучена через трубопровід. -А вона нічого про це не знає.
Знаю.
Що ви знаєте?
Я казала губернатору, що трубопровід можна перенести на три кілометри північніше,
щоб мешканці не постраждали.
Що він сказав?
Ми ще обговорюємо.
Він не погодиться.
Бо він піде крізь фермерські угіддя, де працюють безземельні.
Він поїхав до церкви, щоб превелебний Джонс
узяв хабар.
А ви надіслали листа зі свого офісу, де сказали, що вони мають погодитися.
-То було непорозуміння. -Дівчино!
Ви знаєте, де ви?
Ви не маєте клацати пальцями в мене перед носом.
Але я бачу, що під цією перукою ви ще молода й зелена.
Ви в курсі, що ці люди прожують вас і виплюнуть?
По-перше,
волосся моє.
Та де там.
По-друге, я дуже стараюся.
Ні. Його люди кажуть вам, що робити.
Я працюю…
Ви хоч перевірили, яку владу маєте?
Так. Вона обмежена…
Я про речі, які ви можете контролювати.
-Дай жінці сказати. -Намагаюся! Вона нічого не каже!
Як ви можете нам допомогти?
Я пояснила губернатору,
що він має обдумати перенесення трубопроводу.
Це лише кілька кілометрів
і не коштуватиме більше ні компанії, ні штату.
Він цього не зробить.
Ви не знаєте. Я ще працюю над цим.
То працюйте швидше, бо невдовзі починають рити.
Дивиться, як баран на нові ворота.
Коли?
Завтра.
-Я не знала. -Бо вони не хочуть, щоб ви знали.
Ви перша темношкіра жінка на цій посаді
і робите ніяких покращень для темношкірих, які привели вас до влади.
Ми вас сюди привели —
ми вас і звільнимо.
Ясно.
Та й чого ми взагалі тут сидимо? Я йду.
Пробачте їй. Вона трохи пристрасна.
Це правда.
Шаміко.
-Майкл тут. -Чудово, дякую.
-Привіт. -Привіт.
-Я розмовляв з Антуанеттою. -Вибач.
Зачини за собою двері.
-Тепер хочеш зачинити двері? Гаразд. -Так.
Дякую, що погодився зустрітися.
Без проблем.
Я хотіла перепросити.
За що?
За просто
шалене непорозуміння,
яке сталося.
Яке?
Сталася така кумедна річ.
Я просто хочу знати, що сталося.
Коли ти дав мені банку з повидлом,
на ній була записка.
І в тій записці дехто написав дещо,
і я подумала, що це ти написав мені. І це були певні речі.
І це було просто…
Записка?
Так.
Від мене?
То що було в цій записці?
Ну, це неважливо.
Для мене — так.
Ні, це не… просто…
Ні.
Коротше, я хотіла перепросити.
Бо виникла дуже ніякова ситуація.
Без проблем.
Я мала спершу все перевірити,
перш ніж тебе звільняти.
-Пробач. -Не треба.
Ну, вирішити, що ти зі мною фліртуєш —
це так безглуздо і взагалі казна-що, і…
Ви мали рацію.
Я фліртував.
Але записки не писав.
І б ніколи не вчинив так непрофесійно.
Але все одно я чоловік і жива людина.
А ви дуже вродлива жінка.
-Так? -Так.
Тому й на краще, що мене перевели.
Добре.
Добре, гарного дня.
І тобі, Майкле.
Дякую.
Добре.
Ми просто…
підемо вийдемо і… так.
Мала.
Дякую, Майкле.
Дякую.
-Боже. -Чорт, мала.
Він таки фліртував.
Знаєш що?
Він проблема. А я поважатиму цю посаду.
А як щодо поваги до твоєї кицюні?
Гей! Дай спокій моїй кицюні.
-Не вплутуй її в це. -Не вплутую.
Її я шануватиму у свій час по-своєму.
Так, уперед.
Усе, йди звідси.
Добре. Йду. Чорт.
Боже мій.
Він такий класний!
Я поважатиму цю посаду. Ти поважатимеш цю посаду.
Але який він класний, щоб його!
Ні. Поважай цю посаду.
Отакої. Що це?
-Поклади. -Що за хрінь…
Що це за хрінь?
-Гей! -Чорт!
Ви чого тут, Памело, Денні?
-Як справи, Безіле? -Привіт.
Моторошна хата. Та вам сподобається.
Не хочу, що мені подобалося це чи оце.
Що? Цей костюм?
Так, бро.
Твій костюм тобі не личить.
Слухай, жевжику, не починай.
Ти не виграєш.
Я ніколи його не любив.
То що сталося? Чого ви всі тут?
Антуанетта хотіла мене бачити. Я привезла всю компанію.
Я в захваті.
Безіле, цей чоловік має бути вкритий простирадлом?
Так, він на вигляд злий, скажіть?
Це ти накрив?
Так, моя робота.
Вирішив, що в мантії ККК йому краще?
Я міг би очі прорізати…
Гаразд.
Друзі, привіт. Даруйте за спізнення. Посунься, Безіле.
-Вибач. -Привіт, Кел!
Рада бачити. Прикро, що тобі доводиться це терпіти.
-Усе гаразд. Денні! Памело! -Рада тебе бачити.
-Дякую, що приїхали. -Привіт, сестро.
Боже мій. Це божевілля, так?
Отакої.
Шаміко, коли ти казала, що це плантація, ти мала на увазі…
-Бавовняне поле. -Чорт, ясно.
Ясно. «Хазяїне» і все таке?
-Тут є усе. -Ясно. Так. Так, мем.
Щоб повірити, це треба бачити.
-А треба? -Так.
-Бачите ці три картини? -Так.
Тому я й не зустрічаюся з білими чоловіками.
Один, два, три — усі страшидла.
Ти зустрічаєшся з чоловіками?
-Не твоє діло. -Добре.
Не хочу проблем з ЛБВВ9. Ні. Ясно.
Тепер я тут живу.
Ого.
Так, люди. Відчуйте глибину.
Йому цього не кажи. Добре.
Хто був декоратором, Роберт Е. Лі?
-Його дружина. -Чорт.
Так, і ми не можемо нічого чіпати, бо це антикваріат. Так.
Як тут дітям?
-Так. -Вони хочуть жити з татом.
-Серйозно? -Так.
Жаль та й… Предки, мені так шкода.
Сестро, я не знав, що так буде.
-Ти й половини не знаєш. -Розкажи.
Розповідай.
Мені потрібна вечеря і багато вина.
Так і зробимо.
Головне, щоб з кухні обслуговувати нас не прийшла Кіссі.
-Ну… -Майже. Її звуть Сіссі.
Я жартую.
Сподіваюся.
Так. Ні, її звуть Діна.
Але вона біла.
-Добре. Хай обслуговує. -Чорт.
Так.
-Після тебе. -Дякую.
Де ми сидимо, пупсику?
Це я навчив її готувати капусту.
Воно й видно.
Не знаю, про що ти. Вона клала родзинки у картопляний салат.
-Це жахливо. -Хотіла зробити запіканку.
Темношкірі що, їдять запіканку з тунця?
Ніхто. Де сіль?
Я постійно нею вечеряла.
Тому що її вдочерила біла.
Кажу тобі. Вона не біла, а креолка.
Європейка?
Рятували її, як у «Невидимій стороні».
Антуанетта покликала нас поговорити. Я знаю, що не про їжу.
Ти маєш рацію.
Насправді в мене багато проблем.
Тож я почитала закон
і збагнула, що в мене більше влади, ніж мені дають.
Про це пізніше.
Найголовніше — це трубопровід.
Хто чистить труби?
-Вона про Майкла. Мабуть. -Гаразд. Ти ж знаєш, я залюбки.
-Що в нього в горлі? Труба? -Не знаю.
Люди, це важлива справа.
-Вибач. -Тому я зібрала команду.
Головна проблема в тому, що трубопровід має йти отут,
а це, як бачите, найбідніші райони, так?
-Я завжди чищу труби в таких районах. -Безіле!
Ти зараз підеш звідси.
Бо труби чищу?
-Так! -Про що ми говоримо?
Чистиш труби?
-Не твоя справа. -Так.
Безіле!
Я замовкну.
-Чудово, дякую. -Дякую.
Вас забув спитати.
Отже, я маю випередити це,
але часу обмаль.
Має бути привід для правового спору,
щоб виграти час, поки не розберемося.
Я знав, що вони щось замислили.
То в тебе є план?
Так. Мені це спало на думку, коли я дивилася на цю жінку,
яка дивиться згори на нас за вечерею.
Ця біла жінка?
Поясни, бо хазяйка мені нічого не каже.
Доктор Кінг проповідував у церкві,
пастором якої зараз є превелебний Джонс.
Можна подати клопотання про відтермінування,
бо це історична пам'ятка.
-Це добре. -Дуже добре.
-Так. -Молодець.
-Багато хто сказиться. -Добре. А я юристка.
-Так. -Дозволь мені.
Так!
Оце моя дівчинка.
Що підводить мене до наступної теми.
Мій персонал.
Виявляється, я можу підбирати його сама.
І я хочу вас трьох.
Бачу, ви дуже раді, так?
Не терпиться попрацювати на віцегубернаторку,
яка ваша найкраща подруга.
Так. Даруй, Нетті. Я віддаю перевагу приватній практиці.
Але це було б добре для твоєї…
Мені подобається бути приватною особою.
Твоє життя не приватне.
-Мені так подобається. -Чекайте.
Стривайте. Мені це до душі.
Так!
Дякую, друзі.
Уявляєте, як це згодиться у вашій кар'єрі?
Твоя піар-фірма розквітне.
А ти дійдеш до Білого дому. Я відчуваю.
А ми будемо поруч.
-Так. -Питання.
-Так. -Безіл досі возитиме тебе?
Ні.
Безіл тут. Міг би спитати прямо. Безіл буде водієм.
Але ж не ти перша скрипка.
Я не знаю, що це означає.
Друзі, отже, ви зі мною?
Слухай… Боже.
Спершу подамо клопотання, а тоді… подумаємо.
Ну ж бо. Ви мені потрібні.
-Чому про мене ані слова? -Не знаю. Все на тобі.
Я тебе не ігнорую. Ти мої очі й вуха.
То скажи щось. Не ігноруй мою кицю.
-Вона важлива. -Дякую.
-Важлива. -Вона розумна, гарна і віддана.
-І вона мені дасть… -Усе.
Так. Ходімо.
Дякую, що приїхали. Я дуже вдячна.
Вгадай що, пупсику? Ми можемо шуміти, скільки захочемо!
-Ходімо. -Вони це серйозно?
-Не знаю. -Давай. Ти наче в підгузку.
-Чорт! -Боже!
Здається, мені потрібен підгузок.
Відведи мене в ванну. Труси намочив.
-Нетті, мала, я тобою пишаюся. -Чому?
Бо це Антуанетта, яку я знаю.
Дякую, кузино.
Будь ласка.
Просто кажу, що тобі треба взятися до справи і дати всім чортів.
Ти знаєш, так і буде.
Я в захваті.
Мені від тебе треба
лише легалізація трави, щоб кайфувати, коли захочу.
Ти і так кайфуєш, коли хочеш.
Але непокоюся через поліцію і все таке.
Подбай про це для мене. Я небагато прошу.
Переклад субтитрів: Надія Сисюк