Na jól van, mehetünk tovább.
Ó, és ez itt a mi csodálatos épületünk, ő pedig az egykori kormányzónk, 1947-ből,
Mr. Lewis Chappell, azt hiszem.
És nézzétek Mississippi madárkáit! Hát nem elbűvölőek?
Nem.
Igen!
Képzeljétek csak, itt hozzák a törvényeinket!
És haladunk tovább!
Ó! Milyen különleges meglepetés!
Nem is számítottam erre!
Nézzenek oda, milyen aranyos gyerkőcök
látogattak el ide!
Élvezitek a kirándulást a kapitóliumban?
Nem!
Ááá…
Tudjátok, ki ez a néni?
-Nem. -Ugyan, már hogyne tudnátok?
-Gőzünk sincs. -Nem, nem tudom.
Tippeljetek.
Mi a foglalkozása?
Ő itt a takarító néni?
Dehogy!
Bűnöző?
Ööö… nem.
Gondolkodjatok.
Én tudom, kicsoda.
Az idős hölgy, akit a nagyim úgy imád.
Mary J. Blige.
Nem, találgassatok tovább!
Ne találgassunk tovább, kérlek.
-Ne. -De hát tanulniuk kell.
Remek alkalom, hogy belelássanak a feketék történelmébe.
Lehet, csakhogy ez roppant kellemetlen.
Na jó, rajta, halljam a további tippeket!
Nem, nem, nem, nem, nem fontos, inkább… hagyjuk a találgatást, kérem.
Én vagyok
a kormányzóhelyettes.
Kicsoda?
A kormányzóhelyettese
ennek a nagyszerű államnak.
Ő itt Antoinenette Dunkerson,
az első fekete kormányzóhelyettes.
Oké…
Úgy mondja, mintha ennek bármi értelme is lenne.
-Halljam, ti melyik iskolából jöttetek? -A Huey P. Newton
általánosból, mi vagyunk a legjobbak.
Úú!
-Nagy ott a fegyelem, ezek nem viccelnek. -Értem.
Miért nem kormányzó, túl béna volt?
Nem is indultam a kormányzói pozícióért, érted? Mivel…
Nem tudja legyőzni?
Talán legyőzhettem…
-volna. -Dehogy tudja legyőzni!
Csak hátráltat minket!
Mondtam, hogy mindegyikük önző!
Van egy kérdésem.
-Van pasija? Nem kell egy jó pasi? -Ó…
A lényegre tapintott, ezt a kölkök is érzik.
Auu!
Fogd már be!
Figyeljetek rám, gyerekek, ti mindannyian
nagyszerűek és okosak vagytok,
de ma nekem sajnos nagyon szoros az ütemtervem,
ezért most kénytelen vagyok beülni a… a…
Mibe?
Arra az izére, ami
nagyon fontos.
-Mi a fenéről beszélsz? -Arra a nagyon fontos
megbeszélésre, amire be kell…
-De… -Mennünk kell.
Nincs olyan.
-Jaaaa! -Mi pedig folytatjuk az utunkat erre.
-Gyertek, gyerekek. -Miért nem tudod befogni?
Megmutatom nektek, hol szedték az őseitek a gyapotot,
így tanulták meg, mi a munka.
Mi a francnak mond ilyeneket?
Haladunk tovább.
Megtanulhatnád végre, hogyan ments ki az ilyen helyzetekből.
Elnézést, nem számítottam rá, hogy egyszerre támad rám egy csapatnyi pulya, a
-fenébe. -Idefigyelj, megpróbáltam jelezni.
Hát nem volt túl egyértelmű.
Oké, legközelebb majd azt mondom, hogy vonszold a segged, az megfelel?
Ó, az jó lesz. Apropó, segg.
Helló, Michael.
-Ó, itt van mögöttem? -Aha.
Oké…
És rád vár.
Jó napot!
Jó napot, asszonyom.
Nézze, azon töprengtem, hogy a mai beosztása talán kissé lazább, és belefér,
-hogy elmenjen és… -Ú, ne mondd, hogy "elmenjen".
-Ja, az nem jó szó. -Nem jó szó, félreérthető.
-Vagyis inkább… -Beugorjon.
Hogy beugorjon az irodámba, ami ott van a… Bocsi.
Ott van fent…
Tudja, ott fent.
Rögtön balra. Vagyis hogy a…
Tudja, hol van az irodám, Michael. -Elnézést kérek csak nagyon… -Igen.
Melegem van.
Megjött neki.
Bocsi.
Összefoglalva, ráér a mai nap folyamán beugrani hozzám?
Az a helyzet, hogy áthelyeztek Madison szenátorhoz, de
az eligazítás után szerintem
el tudok menni.
Inkább beugrani.
Beugrom, és akkor megbeszéljük.
Jó lenne, ha beugrana, hogy végre tisztázhassuk ezt a
hatalmas,
-hatalmas félreértést. -Ne csinálj így a kezeddel, félreérthető.
Ó, bocsánat.
Örülök, ha megtudhatom, hogy mi volt ez a…hatalmas
félreértés.
Úúú, neki jó nagyra nő.
Oké.
Köszönöm… aa… akkor majd várom az irodámban, Michael.
Ez minden.
Maguknak meg nagy a…
nagyon szép napot.
Ú, állati pipa.
Tudom, hála neked.
Nem csináltam semmit, csak segíteni akartam.
Túl sok volt.
Azt hitték, Mary J. Blige vagy.
Tudom.
-Tök cuki. -Egy kicsit tényleg hasonlítasz rá.
Mary J. Blige…
Á, kormányzó úr.
-Jó reggelt. -Jó reggelt!
Hogy van?
Köszönöm, remekül, remekül.
Nagyszerű.
Ma igazán nagyon csinos.
Köszönöm!
Megtenné, hogy befárad velem az irodámba, kérem?
Ez készül valamire.
-Hát hogyne, örömmel! -Ne menj, ne menj, ne menj.
Fogd be és vidd a táskámat, tessék, köszönöm, na jól van, menj már.
Jó, de ne mondd, hogy nem figyelmeztettelek.
Köszönöm.
Hát hogyne.
Nézze.
-Igen? -Szeretném, ha tudná, hogy ma szörnyen…
A KORMÁNYZÓHELYETTES
-Köszönjük, hogy elfogadták a… -Igen, ez…
Ó!
Mind ismerik Antoinettet, az én csodás kormányzóhelyettesemet.
Nem ismerjük.
Jó napot.
Jó napot! Szenátor asszonyok, üdvözlöm, üdvözlöm, üdvözlöm.
Üdvözlöm, jó napot!
Ó! Szenátor asszonyok, sokat hallottam magukról,
nagy rajongójuk vagyok.
Mi viszont nem hallottunk magáról.
Üdvözlöm.
Jó napot.
Ó, nos akkor, hölgyeim,
tudják, milyen hosszú napom van, szóval én most…
Beszédünk van magával, kormányzó.
-Nos, ez esetben időpontot kell kérniük. -Óó.
Nem törhetik rám az ajtót csak úgy.
Csakhogy… hónapok óta próbálunk bejelentkezni önhöz.
A kormányzó úr menetrendje nagyon szoros, úgyhogy…
-Ennyi. -Úgy bizony.
Nincs ránk ideje?
Ezt megjegyezzük.
-Aha. -Sajnos most részt kell vennem azon a…
Konferencián, uram, ó, máris indulnunk kell, negyven perc múlva lesz.
Igen, borzasztóan sajnálom, de
ha Antoinette-tel beszélnek, az éppen olyan, mintha velem beszélnének.
-Nézze, kormányzó úr, fontos lenne, hogy… -Higgye el, szörnyen sajnálom, de…
-Kezdődik a míting, uram. -Igen, a míting.
Így van.
-Azt hittem, konferenciára megy. -Azt nálunk mítingnek is nevezik.
Igen. Ööö… helyettes asszony.
De valahányszor hívjuk, épp indulnia kell.
Igen, de legalább megismerkednek a helyettesemmel,
Így van.
-Aki érti a dolgát, mint mondtam. -De nem akarunk megismerkedni
vele, beszélgetni akarunk magával.
-Rettentően sajnálom, -Most már tényleg indulnunk kell, uram.
-Igen, őszintén elnézést kérek, hölgyeim. -Menjünk.
Komolyan.
Induljunk.
Hát akkor
isten hozta önöket!
Mit tehetek önökért, hölgyeim?
Nincs kedvem magával beszélgetni.
Nincs is valódi hatalma, csak az időmet vesztegetem itt.
-Adjneki egy esélyt. -Dehogy adok.
Hát én adok.
Nem látod, hogy mindenhol ott van, ahol feketék vannak?
Ez nem fair.
Mi lenne, ha átmennénk az irodámba, hölgyeim?
-Van saját irodám, itt a folyosó végén. -Rendben.
-Menjünk, jöjjenek velem. -Szívesen.
Ó… segítene?
-Ó, meg is van. -Így.
Na jó, jöjjenek, szenátor asszonyok, irány az irodám…
A fotelból sem tud felállni.
Csak tessék. mehetünk.
Erre.
-Tessék csak. -Köszönöm.
Ó, Istenem!
Erre, hölgyeim, tessék.
Fáradjanak be az irodámba.
Foglaljanak helyet
itt a vörös kanapén.
Tessék csak.
Kérnék egy kávét.
Kihez beszél?
Ó, ööö…
Köszönjük, Shamika.
Hozz kávét, légy oly' kedves.
Viccelsz, ugye?
Mindjárt jövök.
-Nahát, milyen szép irodája van. -Ó, köszönöm, igazán kedves öntől.
Nem engedték, hogy átrendezze.
Ööö… Parancsol?
Benne van a költségvetésben, de mégsem nyúlthat hozzá.
Pont ugyanúgy néz ki, mint a maga nyomorult elődje idején.
Nézze el neki.
Nem kell, hogy elnézze nekem, úgysincs semmilyen hatalma.
Na jól van, tehát…
akkor miben állhatok az önök szolgálatára?
Mit gondol, miben?
Nos…
Semmiben.
Csak dühös a csővezeték miatt.
-Amiről ő nem tud semmit. -De igen, tudok.
Pontosan mit?
Én beszéltem a kormányzóval arról, hogy három kilométerrel odébb épüljön,
így ne érintsen bizonyos környékeket.
És mit mondott?
Még egyeztetés alatt áll.
Nem fog belemenni.
-Hmm, talán. -Mert akkor át kéne
vezetni a gazdák földjein.
Ezért elment abba a templomba, ahol meg akarta vesztegetni
Jones tiszteletest.
Majd maga elküldte az irodájából a levelet, amiben azt kérte, fogadják el az
-ajánlatot. -Az valójában egy óriási félreértés volt.
-Tudja maga, hogy hol van? -Anyukám!
Ööö…
na, azért nem muszáj csettintgetnie nekem.
A parókája alatt tuti, hogy pattanásos a bőre, mint egy csitrié.
Tudja, hogy ezek az emberek csak megrágják, aztán meg kiköpik?
Először is,
-ez majdnem mind saját. -Nem az ő haja.
Másodszor, nagyon is erőlködöm.
Dehogy erőlködik.
A kormányzó emberei mondják meg, hogy mit csináljon.
Azon dolgozom, hogy…
Egyáltalán utánanézett,
-mekkora hatalma van a hivatalának? -Igen, utánanéztem, de
meg van kötve a kezem a…
Azokról a dolgokról beszélek, amiket maga iránythat.
-Figyelj, hagyd már, hogy végigmondja. -Próbálom rávenni, hogy
szóljon, de nem szól.
Hogyan segíthet rajtunk?
Közöltem a kormányzó úrral, hogy vegye fontolóra a
csővezeték áthelyezését.
Csak néhány kilométerről van szó, és sem a vállalatnak, sem az államnak nem kerülne
-több pénzbe. -Csakhogy nem fog belemenni.
Ezt nem tudhatja, még mindig dolgozom az ügyön.
Akkor jobb, ha rákapcsol. Mert hamarosan kezdődnek a munkálatok.
-Úgy fest, ezt most hallja először. -Ühm.
-Mikor? -Holnap.
Erről nem tudtam.
Mert nem akarják, hogy tudjon róla.
Maga az egyetlen fekete nő, aki valaha ebben a székben ült,
és mégsem tesz az égvilágon semmit
azokért a feketékért,
akik ide ültették.
De ahogy beszavaztuk ide,
úgy ki is szavazhatjuk.
Értettem.
Egyébként meg mi a frászt keresünk mi itt?
Én elmentem.
-Elnézést. -Sajnálom. Bocsásson meg
neki. Kissé szenvedélyes.
Áá…
igen, észrevettem.
Ööö… Shamika!
-Megjött Michael. -Ó,
remek, köszönöm.
-Helló. -Helló.
-Antoinette-nek köszöntem. -Ó, bocsika.
Csukd be az ajtót magad mögött.
Á, bezzeg ilyenkor csukjam be.
Igen, csukd be.
Helló, köszönöm, hogy befáradt hozzám.
Igazán nincs mit.
Én bocsánatot kérnék magától.
Miért?
Csak amiatt a… tudja,
buta félreértés miatt, ami történt.
Pontosabban?
Nagyon fura, hogy így alakult.
Tudni szeretném, hogy mi történt.
Szóval…
volt ez a levél,
a lekvárosüveg mellett, amit maga a minap átadott nekem,
valaki egy rövidke üzenetet mellékelt hozzá, én pedig azt hittem,
hogy maga írta nekem,
és abban mindenféle furcsaság volt, és…
és az egész olyan… olyan…
Egy levél?
-Igen. -Tőlem?
Aha…
És mi állt a levélben?
Az nem olyan fontos.
Nekem az.
Nem, az egész olyan…
Nem.
A lényeg annyi,
hogy szeretnék bocsánatot kérni magától emiatt
a végtelenül kínos szituáció miatt.
Nem érdekes.
És utána kellett volna néznem, hogy ki írta azt a levelet,
mielőtt csak úgy
elküldöm.
Ne haragudjon.
Felesleges.
Már a gondolat, hogy maga flörtölne
velem…
annyira ostoba és a valóságtól elrugaszkodott, hogy…
Pedig így volt.
Há?
Flörtöltem.
De levelet nem írtam.
Óóó…
Sosem tennék olyasmit, amit hivatalosan nem lehet,
de attól még férfi vagyok,
és egy emberi lény,
és ön mindentől függetelnül egy gyönyörű nő.
Igazán?
Igen, az.
És ezért is jobb úgy, hogy áthelyeztek máshová.
Értem.
Akkor további szép napot.
Magának is szép napot,
Michael.
Köszönöm.
Én köszönöm.
Na jó,
mi most szépen
kimegyünk innen.
És
ennyi.
Csajszikám…
-Köszönöm, Michael. -Én köszönöm.
Jóságos ég.
Mi a fene?
Tényleg flörtölt velem.
Tudod, mit?
Csak bajt hoz rám.
-Én pedig tisztelem ezt a hivatalt. -És mi lenne, ha a nunidat tisztelné?
Hé!
Szállj le a nunimról. A nunimat hagyjuk ki ebből.
Leszálltam, ennyi.
Majd foglalkozom vele ott és amikor én akarok.
Oké, világos.
Na jó, tűnés!
Ó, rendben.
Itt sem vagyok.
Úristen!
Annyira szexi.
Tisztelem ezt a hivatalt.
Tisztelni fogod a hivatalt.
De ha egyszer olyan jó pasi!
Nem.
Tisztelem a hivatalt.
DUNKERSON KORMÁNYZÓHELYETTES
Ez meg…
-Ez… -Nem. Á-á, tedd le!
-Mi a fene? -Tedd le!
Tedd le!
De mi a franc ez?
Hahó!
Mi a pálya, Pamela, Danny, mizu?
Hogy vagy, Basil?
Szia, Basil.
Tudom, hogy rémisztő a hely, de majd megszokjátok.
Nem, nem, nem szeretném megszokni sem ezt,
-sem pedig azt. -Micsodát?
Az öltönyt?
-Pontosan. -Nincs semmi baj az öltönyömmel.
Figyelj, selyemfiú,
ne csináld ezt.
Úgysem nyehetsz.
Sose kedveltem.
Na mindegy.
Mi a helyzet, mit kerestek itt?
Felhívtak, hogy Antoinette beszélni akar velem, én meg szóltam a többieknek.
Csipázom, csipázom.
Basil ez az ember direkt van lepedővel letakarva?
-Igen, mert gonosz a pillantása, vili? -Ja.
Ez a te műved?
Igen, hogyne, az én művem.
Azt hitted, attól, hogy letakarod lepedővel, jobb lesz?
Hát, vághattam volna két lyukat a szemére, de…
Jól van.
-Sziasztok, elnézést kérek a késésért. -Jaj, szivi!
Húzz el, Basil!
-Oké, bocsi. -Úgy örülök, hogy látlak!
-Sajnálom, hogy ennyi bajod van velük. -Szia, Kelly!
Ugyan, semmi gond, Danny, Pamela, sziasztok!
De rég láttlak!
-Köszönöm, hogy eljöttetek. -Szia, hugi.
Jóságos ég.
Ez a teljes őrület, igaz?
Hát…
Váo!
Shamika, amikor azt mondtad, hogy ültetvény, úgy értetted…
Gyapotföld.
-Értem, oké, világos. -Igen…
Vágom.
-Gazdával meg minden. -Ahogy azt kell.
-Rendben, felfogtam. Hát jó. -Mh, természetesen.
Mondtam, hogy ha nem látjátok, nem hiszitek el.
Tényleg?
Na igen.
Látjátok ezt a három festményt?
Persze.
Na, ezért nem járok fehér férfival, egy, kettő, három, mind ijesztő.
-Az. -Várjunk csak, te pasikkal jársz?
Törődj a magad dolgával.
Oké, nekem semmi bajom ezzel az LBVTQ-izével, vagy…
És én most itt lakom.
Váo!
Így van, próbáljátok ezt befogadni.
Danny tudja milyen az.
-Oké. -Ki volt a dizájner, Robert E. Lee?
-A felesége. -Döbbenet.
Igen, így van,
-és semmihez nem nyúlhatunk hozzá, -Nem is akarok.
Történemi emlékek.
És hogy bírják a gyerekeik?
Na igen.
Ó, az apjukkal akarnak élni.
Komolyan mondod?
Igen.
Totál gáz…
-Óh, ez rémes. -Rossz szokás.
Nagyon sajnálom.
-Nem tudtam, hogy ezt kell bevállalnod. -Ó, és akkor a
nagyrészét még nem is tudod.
Meséld el, ki vele.
Öö… Ahhoz vacsora kéne, meg jó sok bor.
-Ez a beszéd, menjünk. -Na igen.
-Rendben. -Csak akkor, ha Smaci nem
lesz ott, mint felszolgáló.
Hát…
Majdnem, a neve Maci.
-Csak poén volt. -Na!
Merem remélni.
A szolgálót Dinának hívják.
És fehér.
-Az nem baj, -Ó, te jó ég!
Kiszolgálhat.
-Bizony. -Csak utánad.
Köszönöm.
Hová ülsz, kutyus?
Én tanítottam, hogy csinálja a salátát.
Senki sem látta.
Okoskodjál csak. Ott állt,
és beleszórta a mazsolát
a krumplisalátába.
Ez borzalmas.
-Rémes. -Aztán meg casserole-t csinált.
Hány feketét ismertek, aki megeszi a tonhalas casserole-t?
Egyet sem. Hol van a só?
Én állandóan azt vacsoráztam.
Ó, mert őt fehér anya fogadta örökbe.
Bizony.
Utoljára mondom, nem fehér, hanem kreol bőrű.
Tehát fehér?
-Ja, hogyne, persze. -Inkább…
Róla szól A szív bajnokai című film.
Antoinette biztosan nem azért hívott ide minket, hogy az ételről beszélgessünk.
Hmmm.
Ebben igazad van.
Ööö… A helyzet az, hogy történt egy csomó minden, ezért
átnéztem az anyagokat, és ráébredtem, hogy sokkal nagyobb hatalmam van,
mint amennyit adnak nekem. Erre még visszatérünk.
A legfontosabb ügy jelenleg ez a csővezeték.
Várjá' már. Csőbe húzták?
-Csőbe lehet, de másra nem húzták. -Ezt meg hogy…
Mert már ráféne, az tuti.
-Mi akadt a torkodon? -Nem tudom.
A cső?
Na jó.
Srácok, ez egy nagyon fontos dolog, oké?
Bocsánat.
Ezért gyűlt össze a csapat.
A legnagyobb probléma,
hogy a tervek szerint a csővezeték ezen a területen épül majd,
és mint látjátok, végigfut a legszegényebb környékeken,
értitek?
-Az én csövem is gyakran járt arra. -Mi van?
Basil,
-mindjárt elküldelek az asztaltól! -Miért, a csövem miatt?
Igen!
-De mi a francról beszélünk? -Most komolyan?
-Neked semmi közöd nincs hozzá. -De, van.
Basil!
Jól van, akkor befogom.
-Köszönjük! -Remek, köszönjük!
Nem kell ilyen nagy egyetértés.
Oké. Tehát,
valahogy meg kéne akadályoznom, de sajnos túl sok időm nincs rá.
Ezért szükségem lenne valami jogi tanácsra, csak hogy nyerjek egy kis időt,
-amíg kitalálom, mi legyen. -Tudtam, hogy valami készül.
Ja.
És van már terved?
Igen, van.
És akkor jutott eszembe, amikor észrevettem ezt a nőt,
aki becsmérlően néz ránk, miközben eszünk.
A fehér nőre gondolsz?
Ezt meg kell hallgatnom, mert a mami rám semmilyen hatással nincs.
Van egy templom, ahol Martin Luther King is prédikált.
Ó, nahát.
Ugyanennek a templomnak a lelkésze egy bizonyos Jones tiszteletes.
Beadhatnánk a bíróságon egy indítványt, hogy ne építsenek itt semmit,
mert a hely műemléki védelem alatt áll.
-Á, ez remek, kitűnő. -Bizony.
Nagyszerű ötlet.
Sokan ki fognak bukni miatta.
Oké, csakhogy én ügyvéd vagyok.
-Az vagy. -Majd intézem.
Szuper!
Ez a beszéd!
És így jutunk el a következő pontig.
Az embereimhez.
Mint kiderült, megválaszthatom a saját embereimet.
Szeretnélek felvenni mindhármótokat.
Tudom, hogy rém izgalmas, ugye? Alig várjátok, hogy a
kormányzóhelyettesnek dolgozzatok,
aki ráadásul a barátotok, az egyik legjobb barátotok, igaz?
Igen, igen, igen, de sajnálom, Nette, én imádom, hogy van egy magánpraxisom.
Tudom, de ez nagyon jót fog tenni majd a…
Én pedig szeretnék civil maradni.
Egy nyitott könyv az életed.
-Én így szeretem, muci. -Oké, pillanat, pillanat.
Várjatok már, mert…
nekem tetszik!
Végre, nagyon szépen köszönöm!
Tudjátok, mennyi előnyötök származik majd ebből?
A te P.R. céged szinte szárnyalni fog,
te pedig egyenesen a Fehér Házba mész, érzem.
-Igen? -Mi pedig megyünk veled.
Bizony.
-Kérdés. -Igen?
Basil lesz a sofőröd?
-Nem. -Ó.
De ha egyszer Basil itt ül, Basilt is kérdezheted, ő fog válaszolni.
-Ezt most miért csináltad? -Nem kérdezlek,
mert nem te fogod a gyeplőt, ugye?
Azt se tudom, ez mit jelent.
Na, mit szóltok?
Részt vennétek benne?
Mm, nézd, jó, először is
adjuk be az indítványt, aztán
majd átgondoljuk.
Szükségem van a segítségetekre.
És engem miért hagy ki belőle?
Te vagy az összekötő kapocs. Mér' hagyod ki?
Dehogy hagyom ki, te vagy a szemem és a fülem.
-Mondj már valamit. -Oké.
Ne hagyd ki a kicsimet, mert a kicsim fontos.
-Igen. -Köszönöm!
-Bizony, fontos, jaj, Basil. -Mert okos, gyönyörű, és hűséges.
-És mindjárt meglesz rá… -Kész, ennyi.
Na jól van.
Köszönöm, hogy eljöttetek, igazán jól esik.
Nem bírom.
Képzeld, hangoskodhatunk, amennyit akarunk!
Amennyit akarunk.
Menjünk.
Ezt komolyan mondják?
-Gőzöm sincs. -Úgy mész, mint aki a pelenkájába csinált.
Fogd be.
Ó, a picsába!
Mindjárt nekem is kell majd pelenka.
Na menjünk a fürdőszobába, versenyezzünk.
Nette, nagyon büszke vagyok rád.
-Miért? -Ez az az Antoinette, akit én ismerek.
-Ó, kösz, uncsitesó. -Szívesen, csajszi, szét kell rúgnod pár
segget, hogy megmutasd, ki vagy, vágod, mit ugatok?
-Szét is rúgok. -Ja.
Nagyon bírom ezt, a kedvemért mindössze annyit tegyél meg,
hogy legalizálod a füvet, hogy annyit szívhassak, amennyit akarok.
-Most is annyit szívsz, amennyit akarsz. -Igen.
Igen, de aztán be vagyok szarva a zsaruk miatt, csak ennyit tegyél meg a kedvemért.
Olyan nagy kérés?