Pojďte za mnou, děti! Tohle je naše překrásná budova. A tohle je bývalý
guvernér z roku 1947, pan Lewis Chapell, myslím. A tady si prohlédněte naše ptáčky.
-Nejsou snad krásní? -Ne.
Jsou. A tady se přijímají zákony. Pojďte blíž. Děti, máme vážně štěstí.
Vás jsem tady nečekala.
Páni, kohopak to tady máme? Tak co, užíváte si výlet do Kapitolu, děti?
-Ne. -Ne.
Děti, víte, kdo to je?
-Ne. -Ne.
Ale ovšem, že víte.
-Ne. -Ne.
Hádejte. Tak co dělá?
Že by to byla uklízečka?
Ne.
Soudí vás?
Ne. Hádejte znovu.
Já to vím. To je ta stará zpěvačka od mámy.
Mary J. Blige.
-Ne. Zkuste to znovu. -To už by stačilo.
Jo.
Měly by to vědět. Vždyť to přece významný
milník pro černochy.
Dobře. Je to trapný.
-O. k., no tak, tak děcka, tipněte si. -Ne, ne, ne, ne. Ne, ne, ne, to už stačí.
Už nehádejte, ano? Já jsem viceguvernérka.
Kdo?
Viceguvernérka našeho milovaného státu.
Tohle je Antoinette Dunkersonová, první černá viceguvernérka.
-Dobře. -Děláte, jako bysme věděly, co to je.
-Tak z jaké že jste to školy? -Základka Hueyho Newtona, až za hrob.
-S těma není radno si zahrávat. -Aha.
Proč nejste guvernérka? Nejste dobrá?
Protože jsem na ten úřad nekandidovala. Chci tím říct…
Nemáte na něj?
-Já myslím, že mám, ale… -Ne. Nemá na něj. Vrací nás zpátky.
Vždycky je to někdo z našich lidí.
Můžu se zeptat? Máte chlapa? Chcete chlapa?
Vidíš to? I děti to vycítí.
Přestaň.
Podívejte, jste opravdu báječní a chytří,
ale bohužel mám hrozně nabitý program a už musím běžet na moc důležitou…
Co?
No, na tu fakt důležitou věc.
A na jakou?
Na tu moc důležitou schůzku, kterou jsi mi… No, musíme jít.
Jo.
A my jdeme dál. Pokračujte. Jdeme, jdeme.
Proč jsi mi nepomohla?
Tak jo, děcka. Ukážu vám,
kde vaši předci sbírali bavlnu a učili se dalším dovednostem.
Co je to, doprdele, učí?
A jdeme dál.
Musíš mě z podobných situací umět rychle dostat.
Dobře, ale kdo mohl vědět, že na nás Nick Cannon pošle všechny svý děti?
No tak, holka, dávala jsem ti signály.
Tak byly moc skrytý.
Dobře, tak ti příště řeknu: „Pohni zadkem.“ Spokojená?
Jo, to je lepší. My o zadku, Ahoj, Michaele.
Je za mnou?
Jo. Čeká.
Michaele?
Ano, madam.
Chtěla jsem se zeptat, jestli si v diáři nenajdete čas udělat s… Ne. To ne. Ne. Tak
stavit se? Stavit se u mě v pracovně která je… Promiň… Je tam nahoře. Víte, tam. No,
nalevo. Hned no… Však vy víte, kde je. Promiňte. Já, jen… Je horko.
Neříkej „udělat“. Moc brzo.
Má to dostat.
Promiň.
Myslíte, že si dnes dokážete najít čas?
Přeřadili mě k senátoru Madisonovi, ale až bude pryč, můžu k vám skočit.
Stavit se.
Stavit se za vámi na slovíčko.
Byla bych moc ráda, kdybychom si mohli vyjasnit tenhle obrovský, obrovský,
-obrovský omyl. Jo. -Dej ty ruce dolů. Je to divný.
Těším se, až mi povíte o tom obrovském…
nedorozumění.
Já to říkala.
Tak jo. Díky. My na vás budeme čekat. Díky, Michaele. To je vše.
Užijte si velký den.
Je naštvanej.
-Jo, a to kvůli tobě. -Jen jsem se ti snažila pomoct.
Tak to nech. Jdi už!
Spletla si tě s Mary J.!
Já vím.
-Je to milý. -Opravdu? Seš jí trochu podobná.
Je dobrá.
Ale? Guvernére!
-Dobré ráno. -Dobré ráno. Jak se máte?
-Já se mám opravdu báječně. -Skvěle.
Moc vám to sluší.
Děkuju.
Mohli bychom si promluvit u mě v pracovně?
Má něco za lubem. Nechoď tam. Pak neříkej, že jsem tě nevarovala.
Ano, jistě, samozřejmě. Pohlídej mi kabelku. Nech toho. Už ani slovo. A
odchod.
Děkuju.
Ale zajisté.
Poslouchejte.
Mám takovou radost…
Chtěl jsem…
ŽENA Z LIDU
Vážíme si, že jste si…
Ano?
Znáte Antoinette, mou novou viceguvernérku?
Ne, neznáme.
Dobrý den.
Těší mě, senátorky. Moc ráda vás poznávám. Dobrý den. Těší mě. Dobrý den!
Předchází vás opravdu skvělá reputace. Jsem vaše fanynka.
My o vás nic nevíme.
Dobrý den.
Těší mě.
Mě taky.
Dobře, dámy. Takže, jak se mám, už víte, takže…
Chceme s vámi mluvit, guvernére.
No, víte, musíte si domluvit schůzku. Nemůžete sem jen tak nakráčet.
No, snažíme se s vámi domluvit několik měsíců.
No, guvernér má velmi nabitý program.
Ano, a…
Nemá na nás čas. To si budeme pamatovat.
-Bohužel teď musím jet na tu… -Konferenci. Pane, ano.
Máte tam být za 40 minut.
Ano, omluvte mě. Ale mluvte s Antoinette, jako byste mluvily se mnou, jo?
My ale potřebujeme mluvit s vámi.
To je mi líto.
-Musíte jet na tu schůzku. Ano. -Jo, na tu schůzku.
Neříkal jste náhodou „konference“?
Jaký je v tom rozdíl?
Ano. Viceguvernérko?
Pokaždé musíte někam odjet.
Ano, ale můžete si promluvit s viceguvernérkou. Ta mě zastoupí.
Jo.
Já ale nechci mluvit s ní. Chci mluvit s vámi.
Tak to je mi líto. Už vážně mus… Ano, opravdu mě to mrzí, dámy.
Už vážně musíme jet, pane, ano? Prosím.
Ano. Vítejte.
Tak co pro vás můžu udělat?
S vámi mluvit nechci. Nemáte žádnou moc a jenom
plýtváte mým časem.
-Dejte jí šanci. -To nedám.
Ale já jo.
Nevidíte, že jezdí jen za černochy? Je to jejich loutka.
To není fér.
Co kdybychom šly do mé pracovny? Mám svoji vlastní. Je na konci chodby.
Pojďme.
Ano.
Pomůžete mi? A je to. Pojďte, přesuneme se do mojí pracovny. Prosím.
-Tudy. -Nezvládne se ani zvednout z křesla.
-Tak. Díky. Prosím. Prosím. -Doufám, že tam bude kafe.
No tak super.
Dobrá, dámy, takže… Vítejte v mojí pracovně.
Posaďte se na můj červený gaučík. Tak jo.
Doneste mi kávu.
Na koho mluví?
Díky, Shamiko. Prosím přines nám kávu.
Přines si ji sama. Hned jsem zpátky.
-No, máte pěknou pracovnu. -Díky. Děkuju moc.
Nechcete si ji zařídit?
Cože?
Je na to přece rozpočet. Vy jste na něj ani nesáhla.
Stejně to tu vypadalo i za toho břídila před vámi.
Odpusťte jí.
Co mi má odpouštět? Nemá tady žádnou moc.
Dobře, tak s čím vám teda můžu pomoct, dámy?
To nám řekněte vy.
No…
S ničím.
Velice ji trápí ten ropovod.
-O tom přece ona nic neví. -Ale vím.
Tak co víte?
Navrhla jsem guvernérovi, že by se mohl přesunout o dvě míle na sever, tak aby
-nenarušil ta území. -A co na to řekl?
No, je to stále v jednání.
Neudělá to.
Protože pak by vedl přes pozemky farmářů. Proto jel do kostela za
reverendem Jonesem, aby ho uplatil. A pak mu přišel dopis s vaší hlavičkou, že to
-musí vzít. -No…
-To bylo bohužel velké nedorozumění. -Holka! Víte, kde to právě jste?
Vážně na mě nemusíte luskat prsty.
Vsadím se, že když vám strhnu tu paruku, budete mít sucho za ušima. Dochází vám,
že s vámi vytírají podlahu? Víte to?
-Zaprvé, většina je moje. -To určitě.
A zadruhé, dělám tu, co je v mých silách.
Neděláte. Vždyť vás pořád úkolují jeho lidi.
Pracuji.
Zamyslete se nad tím, jakou tady máte moc!
Ano, já vím. Je dost omezená, ale jsem…
Mluvím o tom, nad čím tady máte kontrolu.
-No tak, pustíte ji ke slovu? -Snažím se, ale ona jen blekotá.
Jak nám můžete pomoci?
Vysvětlila jsem guvernérovi, proč by se ten ropovod měl o kus posunout. Je to
jenom o kus a firmu ani stát to nebude nic stát.
On na to nepřistoupí.
To nemůžete vědět. Stále na tom pracuju.
Měla byste přidat, protože to vypukne již brzy.
Kouká tu jak blekota.
Jak brzy?
Už zítra.
To jsem nevěděla.
Protože to nechtějí. Jste vskutku jediná černoška,
která kdy seděla v tomhle křesle a neděláte
vůbec nic pro všechny ty černochy, kteří vás tam dostali.
A jak vás sem dostali, tak vás vyvedou.
Dobře.
Může mi někdo z vás říct, co tu vůbec děláme?
Promiňte.
Omluvte ji. Je zapálená pro věc.
Ano, to je.
Shamiko.
VICEGUVERNÉRKA
Vedu Michaela.
Ano, ano, děkuju.
-Pěkný den. -Jo.
Mluvil jsem s Antoinette.
Jasně.
Zavři za sebou dveře.
-Teď chceš mít zavřeno? Dobře. -Jo, to teda chci.
Děkuju, že jste se zastavil.
Žádný problém.
Chtěla bych se vám omluvit.
Za co?
Za ten vážně hloupý… Za to hloupé nedorozumění, co se stalo.
Jaké?
Myslím, že se tomu zasmějete.
Chci vědět, co se stalo.
No, šlo o takový vzkaz. Jak jste mi dal tu skleničku džemu,
tak u ní byl vzkaz. Někdo ho vyplnil a já myslela,
že jste ho psal vy. A byly tam nějaký věci,
no, a byl tam prostě a byl prostě…
Vzkaz?
-Jo. -Ode mě?
A co v něm teda bylo?
To není důležité.
Pro mě ano.
Ne, to není. Ne, ne. Jen jsem se vám chtěla omluvit,
protože to byla opravdu velice trapná situace.
To nevadí.
A měla jsem si to nejdřív prověřit, než jsem vás tak odkopla. Mrzí mě to.
Nemusí.
Představa, že byste flirtoval se mnou, je tak strašně praštěná a nereálná. A…
Chtěl jsem.
-Co? -No, vás.
Ale ten vzkaz jsem nepsal.
A nikdy bych se nezachoval nemístně. Ale pořád jsem muž, a jen člověk.
A vy jste velmi půvabná žena.
Vážně?
Ano. A proto bude lepší, když vás nebudu strážit.
Dobře.
Dobře. Mějte hezký den.
Vám taky hezký den, Michaele.
Díky.
Já děkuju.
Tak jo, půjdeme hezky tudy ven. A Jo! Holka!
-Díky, Michaele. -Já děkuju.
Proboha.
Co říkal?
Flirtoval se mnou. A víš co?
-Jsem silná. A respektuju tenhle úřad. -Kdy budeš respektovat svojí číču?
Hej! O tu se vážně nestarej. Vynech ji z toho.
Dobře. Dobře.
-Budu ji respektovat sama a po svém. -Jo, nalož jí.
Tak jo. Běž už.
No, dobře. Jak myslíš.
Panebože! Je tak hezkej. Respektuju svůj úřad.
Budu respektovat úřad! Sakra, je tak hezkej. Ne. Respektuju úřad.
VICEGUVERNÉRKA
Co to je?
-Polož to. Polož to. -Proč to tu má?
Co to sakra je?
-Čau! No nazdar! Pamelo, Danny. Jak je? -Ježíši!
Ahoj, Basile.
Jo, dobře.
Ten barák je trochu divnej, ale zvyknete si.
-Ne, nechci vidět nic z toho, co tu vidím. -Co, co?
Ten oblek?
-Jo, tenhleten. -Podívej se na svůj oblek.
Hele, pasáčku, brzdi. Tohle nevyhraješ.
Nikdy jsem ho nemusel.
No nic. Tak o co jde? Co vás sem přivádí?
Volali, že mě Antoinette chce vidět, tak jsme přijeli všichni.
To se mi líbí. To se mi líbí.
Basile, má, má, má ta věc mít látku přes hlavu?
-Jo. -Jo, vypadá docela děsivě, že jo?
-Tos byl ty? -Jo, jo, jo, zakryl jsem ho.
A přišlo ti, že takhle s kápí to bude lepší?
-Mohl jsem mu tam vystřihnout oči, ale… -Dobře.
Ahoj, lidi. Pardon, že jdu pozdě. Uhni, Basile. Ahoj, Kel! To je dobrý. Denny!
Pamelo! Dík, že jste přišli. Tak co? Panebože! Ten dům je divnej, co?
Jo. Promiň.
Wow.
Shamiko, když jsi psala plantáž, myslela jsi…
Bavlníky.
-Jo. -Přesně ty.
Říkala jsem, že to musíte vidět na vlastní oči.
Musíme?
Jo. Vidíte ty tři obrazy?
Jo.
Přesně proto nerandím s bělochy. Všichni škaredí jak noc.
Jo.
Počkej, ty seš na chlapy?
-Chceš mít názor? -Kdepak. Nechci žádný
-problémy s LBWG9, vole. -Tady teď bydlím.
Teda.
Já vím. Nasajte to.
Jemu to ale neříkej. No jo.
Kdo to tu zařídil? Generál Lee?
-Jeho žena. -Sakra.
Jo. A nesmíme s ničím hnout. Všechno je historické.
To ani nechci.
Jak tohle proboha vzaly děti?
Jo.
Chtějí bydlet u táty.
To jako vážně?
Jo.
-Já být tak… Kořeny. To mě mrzí. -Smutný.
Nevěděl jsem, co to obnáší.
-To je jen špička ledovce. -Tak se svěř.
K tomu budu potřebovat jídlo a hodně vína.
Jo.
-Pojďme. -Jen jestli nás z týhle
-kuchyně nepřijde obsloužit Kissy. -Jo.
No…
Těsně. Je to Sissy.
-Kecám. -Hej.
To doufám.
-Jo. Jmenuje se Dina. A je bílá. -Tak to je v poho. Ta může.
Vida.
Ano.
-Po tobě. -Díky.
Kde si sednem?
Učil jsem jí dělat zeleninu.
To dává smysl.
Měl bys mi děkovat. Dávala rozinky do bramborovýho salátu.
To je strašný.
Chtěla nám udělat nákyp. Kolik znáte černochů,
co by jedli tuňákovej nákyp?
Nikoho. Kdo má sůl?
My ho měli doma často.
No jo. Její adoptivní máma je bílá.
Řeknu ti to naposled. Není bílá, ale kreolka.
Kavkazská?
No jo. Zachránila ji jako Sandra.
Antoinette s náma chtěla o něčem mluvit a vím, že to nebylo o nákypu.
To máš svatou pravdu. Ve skutečnosti je toho víc.
Pročetla jsem si zákony a zjistila jsem, že mám víc pravomocí, než mi tvrdí.
K tomu se dostanu.
-Nejdůležitější je ale tohle potrubí. -Kdože jí protahuje?
-Myslím, že mluví o Michaelovi. Jo. -Taky to pak protáhnem.
-Co to má v krku? -Nevím.
Rouru?
-Basile. Tohle je důležitý, ano? -Panebože!
Omlouvám se.
Proto tu mám tým. Jde o to,
že ten ropovod byl měl vést tímhle územím a jde výlučně skrz chudinské čtvrti.
Vidíte?
-Taky tam protahuju trubky. Co? -Můžeš…
Basile! Nechám tě odsud vyvést.
Protože mám sex?
Jo!
-Tak o čem to tady mluvíme? -A máš?
-Po tom ti nic není, pane brambůrku. -Má.
Basile!
Dobře, už ani neceknu.
-Díky! -Děkuju!
Nemusíte mi děkovat sborem.
Dobře, tak snažím se to nějak zarazit, ale nezbývá mi moc času. Potřebuju najít
šikovnou právní kličku, jak to trochu oddálit a vyřešit to.
Já věděl, že něco kujou.
Takže máš plán?
Přesně tak. Trklo mě to, když jsem viděla tuhle ženu,
jak na nás zhlíží u večeře.
Tahle bílá paní?
To mě zajímá, protože se mnou holka nic nedělá.
Je tam kostel, kde kázal doktor King.
Ve stejném kostele je pastorem reverend Jones. Můžeme podat návrh k soudu,
aby to odložil, protože je to kulturní památka.
-To je dobrý. To je dobrý. -Jo.
Seš dobrá.
Hodně lidí to docela naštve.
No a co? Jsem právnička.
-To já vím. -Nech to na mě.
Jo! To je moje holka.
Což mě přivádí k dalšímu bodu.
Mému týmu.
Zjistila jsem, že si ho můžu vybrat sama. A chci tam mít vás tři.
Že jste taky nadšený? Nemůžete se dočkat, až budete pracovat pro
viceguvernérku, svoji nejlepší kamarádku na světě, že ano?
Jo, jo, jo. Ale Nett, omlouvám se. Mám ráda soukromou sféru.
Já vím, ale tohle by ti pomohlo.
A já jsem zase nerad na očích.
Nemáš se za co stydět.
-Jsem jako Batman. -Dobře, počkejte.
Počkejte. počkejte… Tohle, tohle se mi líbí.
Jo! Děkuju vám.
Víte, jak moc to pomůže i vašim firmám? Tvoje PR firma vyletí a ty, ty se dostaneš
-až do Bílého domu. -A my budeme s váma.
Jo.
-Dotaz. -Ano?
Bude tě pořád vozit Basil?
Nebude.
Máš Basila vedle sebe. Vždycky se na to můžeš zeptat Basila.
-Musíš to dělat? -Ty tu ale nerozhoduješ, Basile.
Na tom ale nezáleží.
No, tak co? Jdete do toho?
Ach jo. Nejdřív podáme ten návrh
a pak se teprve uvidí.
No tak, potřebuju vás.
-Proč mě furt opomíjí? -Nevím, na tobě to
přece stojí. Proč to děláš?
Já tě neopomíjím. Jsi přece moje pravá ruka.
Tak ji pochval. Moje královna je důležitá, že jo.
Vážně?
-Já vím, že je. -Je chytrá, je hezká a taky věrná.
A večer jí tu trubičku protáhnu.
-A dost. To stačí. Jdem. -Díky, že jste přišli. Moc si toho vážím.
Víš co? Můžeme být hlasitý, jak budeme chtít.
-Pojďte. -To myslí vážně?
-Já nevím. -Máš v těch kalhotách plenu, nebo co?
-Nech toho. -Ty vole! No, teď by se mi teda
hodila. Musím se jít převlíct, pojď bejbáku, přebalíš taťku.
Fuj.
Jsem na tebe hrdá, Nett.
-Proč? -Protože tohle je ta Nett, kterou znám.
Děkuju ti, sestřenko.
Nemáš zač. Vím, že tam půjdeš a ukážeš jim,
kdo je tady šéfka. Slibuješ?
-Jo. -Jo, to slibuju.
Já to žeru. Jediný, co mi teď chybí k životu,
je legální tráva, abych mohl hulit, kdykoli si zamanu.
-To už ale děláš teď. -Jo.
Jo, ale musím dávat bacha na cajty. Tak to zařiď,
viceguvernérko. Nechci toho moc.