Jó reggelt!
Szia!
Szia, drágaságom!
Mi újság?
Mondom, jó reggelt!
Köszönt neked a nagyi.
A szemem nem arra van, hogy lássak, a fülem nem arra, hogy halljak.
Mi ez a baromság, mi bajod van?
Anya elvette a telóját, hogy ne lógjon folyton a neten.
Az életemnek semmi értelme.
Az én időmben még nem volt mobiltelefon, csak kiabáltunk egymásnak az utcán:
-Helló, Hector, John! -A te idődben még autó sem volt.
Futás!
-Ments meg! -Nyuszikám, bármit csináltál, jobb, ha
meghalsz, mert hagyhatom, hogy összevérezd a csini új rucimat, amiben ma
berongyolok a kapitóliumba, vili?
Csak kérj bocsánatot.
-Sajnálom. -Hol van anyukád?
Azon agyal, hogy tehetné még jobban
tönkre az életemet.
Kisanyám, hagyd már ezt abba, oké?
Egy órán belül a kapitóliumban kell lennünk, és tudjátok, milyen a forgalom.
Anya bedepizett.
Mi? Miért?
Mert megint azt a hülye "Minden nő én vagyok" című dalt hallgatja.
Az az én dalom is, az, meg a Független Nő.
Mm-mm. Viszont nem az ő dala. A válás után minden áldott
nap azt hallgatta.
Nagyika, kérlek, nézz rá a kedvemért.
Én már feleneveltem, nem tartozom neki semmivel.
Ha egy jó füves cigi sem segít rajta, nincs ötletem.
Na jó, akkor leszek én a jó unokatesó, és megoldom, mint mindig.
Nem…
Hú, ez gáz.
-Hahó. -Keresem azt a másik nőt!
Van itt még egy nő? Titkolsz valamit?
Dehogy, csak a bennem lévő igazi nőt szeretném megtalálni!
Attól még úgy hangzik, mintha azt a régi vibrátort keresnéd. Ugye nem azt
hívod nőnek?
Az enyémnek is kéne már egy jó név.
Ez nem jó vicc.
Az enyémet úgy hívom, "Csók".
Néha meg "csoki".
Mit keresel te itt?
Csajszi, jókedvre akarlak deríteni. Mit búslakodsz itt?
Nem érzem, hogy én lennék minden nő.
Egyetlen, és túlterhelt nő vagyok, ezt érzem most.
Ó, csajszi, de hát te vagy a kormányzó-helyettes.
Ne feledd, egy nagyszerű fiú anyukája vagy.
A lányod az már… olyan, amilyen.
De te vagy az édesanyja. Azonkívül elvált nő.
És egy megtört nő.
Látod, mégiscsak te vagy "minden nő".
Ettől valahogy nem lesz jobb kedvem.
Jól van, bocsi,
a motivációs beszéd valahogy
sose volt az én műfajom.
Attól még örülhetnél neki, hogy győztél, de tényleg.
Én győztem, igaz?
Hát persze.
Aminek örülnöm kéne.
Bizony.
Csajszikám…
Egyszerűen csak nem érzem, az istennek se, pedig tudom, hogy győztem.
Én lettem a kormányzó-helyettes. Ezt akartam.
Így van.
Akkor meg mi a fenétől nem vagyok boldog?
Fingom sincs. Passz.
Megint ez a szar.
Csak nem odakint hallgatóztál?
Túl régóta tart ez a nyavalygás. Ez a fűző pedig túl szoros.
Jaj, nagyika, push-up melltartónak hívják, oké?
Nem, lehet, hogy te ilyen hülye néven hívod,
de én fűzőnek, és két óránál tovább nem bírom.
Lányok, látogassuk meg a fehéreket, hogy aztán mielőbb hazajöhessünk,
mert szeretném levenni a fűzőt, hogy szabadon lógjanak a babáim.
-Mama! -Mozgás, indulnunk kell.
-Ennek a rinyapartinak vége, gyerünk! -Oké. Figyeljetek, mi
van, ha nem tetszem neki?
Szívem, miért ne tetszenél neki?
Mert fekete.
Jaj, Nagyika.
-Láttad, hogy milyen csizma van rajta? -Elvégre ő… vidéki, ott ilyet hordanak.
Ja, ahol a rabszolgák felszabadítása óta nem látni feketéket.
Nagyika, ha azért jöttél ide, hogy lelket öntsél belé, akkor nem csinálod
-valami jól. -Azért jöttem, hogy véget
vessek a picsogásnak. Te győztél.
Soha nem futamodsz meg semmitől.
Kivéve Lawanda Jacksont, negyedikben.
Na őt… ne emlegesd fel, kérlek.
Jó. De mégis.
Azt kértem, ne, mama.
Mikor hallgattam én rád?
-Szóval, volt ez a kislány… -Jöhet a pletyi.
Folyton szekálta Nette-t, aki minden nap bőgve jött
haza miatta a suliból.
Antoinette, téged szívattak?
Igen, szívattak. Anya pedig nem segített.
Miért nem?
Hosszú.
Azért, mert anyukám lefeküdt Lawanda apukájával, akinek felesége volt.
És én tönkretettem volna ezt az idillt.
Na de Nagyika.
Mintha neked nem lenne folt a becsületeden.
Neked pedig a jövőben is bőven lesz zűröd.
Hagyjuk.
Valójában… abban bíztam, talán megtalálom a módját, hogy segítsen
-önmagán. -Na igen? Folytasd. csak…
Ezért vettem egy nyakláncot a szülinapjára.
Hordani kezdte. És tudod, mi történt?
Lawanda elvette.
Megpróbáltam elrejteni, de az a lány…
Csajszi, mit csináltál?
-Most jön az a rész. -Azért nem kell
elmesélni… minden részletet.
Egyszer csak felhívtak telefonon…
Hozzá kell tennem, hogy egy hotelben voltam a lány apjával.
Pont ezekről a részletekről beszéltem, anyám.
Ismétlem: mikor figyelek én rád?
Soha.
Na szóval felhívtak, és közölték, hogy Antoinette-et azonnal felfüggesztették a
-suliból. -Mhh-hm.
Mivel… megütötte a kislányt.
-Úgy, ahogy engem is ütött… az apja. -Jóságos ég, mama!
Tudod, milyen érzés bemenni a kórházba egy férfival, akinek beteg a gyereke, és
úgy tenni, mintha engem érdekelne, pedig nem?
Jézusom.
És úgy tenni, mintha nem ismernéd a férfit,
merthogy ott az asszony?
Úristen, mama, kérlek, mikor jön már a lényeg, mit akarsz ezzel?
A lényeg annyi, hogy ha akarsz valamit,
sőt, kiérdemelted, azért harcolj.
Ezt kiérdemelted.
És előfordul, hogy úgy kell tenned,
mintha nem lenne baj,
pedig tudod, hogy van.
És ezzel vége is a rinyapartinak.
Most indulunk a fehérekhez, hogy lássák, miért nyertél. Gyerünk, csajok.
Na, ebben végre volt valami igazság.
Be van állva.
-Honnan veszed? -Csak olyankor beszél értelmesen.
A KORMÁNYZÓHELYETTES
Jó reggelt!
Ö… Anya, ezt látnod kell!
-Helló! -Szent ég!
-Mi bajod? -Ez egy… narancsliget?
-Szia, kicsim. -Ja, értem.
-Nagyon csini vagy! -Helló, bébike. Szeretlek.
-Mi a fene van rajtad? -Hogy érted? Vettem egy öltönyt,
kiöltöztem, ahogy ilyenkor illik. Látod?
-Nagyon fess! -Mehetük.
-Azt kérted, öltözzön fel szépen. -De mint micsoda?
Vattacukor? Sütőtök? Vagy bohóc?
Na jó, mi bajod a szerkómmal? Jól nézek ki.
-Esetleg… nem lehetne kicsit kifakítani? -Istenem!
Ha kifakítanád azt a szemüveget, nem látnád ilyen durvának a színét.
Hú, ehhez szemüveg kell.
-Átlátsz azon a szódásüvegen? -De hár az egy
szemműtét utáni védőszemüveg.
De hát, elvakít.
Nette, rákerestünk, hogy öltözik egy fekete politikus.
Pontosan.
Az a volt detroiti polgármester, aki börtönbe került.
Oké.
-Miért akarsz te úgy öltözni? -Azért, mert ő is sikkes.
Mint az én kis szerelmem.
-De most tényleg mi a bajod? -Ha már egy fekete politikusra akarsz
hasonlítani, miért nem választod, nem is tudom, Barack Obamát?
Hmm.
Jó és mekkora botrány lett belőle, mikor barna öltönyt vett fel. Kapta ám az ívet a
-Twitteren. -Barna öltönyt, tényleg.
De most én is barna cipőt vettem fel, látod, milyen szép barna?
-Ó, pont megy az öltönyhöz. -Basil.
-Hm? -Nincs esetleg fekete öltönyöd?
Mi van, azt szeretnéd, hogy úgy nézzek ki, mint aki temetésre készül?
Igen, azt.
-Rendben. -Mint aki most akarja
megragadni a koporsót.
De szívem, erre nincsen időnk, késésben vagyunk.
Na jó.
-Akkor majd én vezetek, semmi gond. -De Nette…
-Na menjünk már. -Jaj már, ez az én dolgom!
De hát majd Basil vezet, neked nem is szabad.
De szabad, és még nem is kaptam sofőrt.
Csajszi, te vagy a kormányzó-helyettes, nem vezethetsz a
-kapitóliumig, hadd vezessen ő. -Ahogy mondja, hadd vezessek én.
Majd vezetek én.
-Azt nem. -Isten ments. Tőlem
meg már indulhatunk is.
-Figyelj, enged őt vezetni, jó? -Ó, Istenem!
Én is vezetnék, de emlékszel, mi történt Cancunban,
azóta próbálom kiheverni, de nem megy, amúgy vezetnék. Hadd vezessen ő, rendben?
Jól van, jól van, jól van.
-Tudjátok, mit? -Mit?
Úgysem fognak leállítani, csak menjünk, menjünk, indulás.
-Akkor vezethet? Oké. -Segítsetek. Segítsetek a nagyinak.
-Csak húzzunk innen végre. -Kinyitnád, kinyitnád az ajtót?
-Az én ajtómat, Basil, ne már… -Elnézést kérek, sofőr
vagyok, nem ajtónyitogató.
Még tanulja ezt.
-Istenem. -Én a másik oldalról
szállok be, úgy könnyebb.
-Kösz, életem. -Nincs mit, babám.
A másik oldalról könnyebb lesz.
-Jóságos ég, a… -Hé, hová mentek már? Gyertek
vissza, de rögtön! A francba!
Kisfiam, próbálj meg rendesen viselkedni, és húzd ki magad.
Jó.
-Ez nem takony? -Dehogy.
Csajszi! Próbálj már meg lecsillapodni, jó?
Oké.
Majd én megoldom. Én tudom, hogy kell a fehérekkel viselkedni.
Jól van.
-Ismerem az új üzemrendet, nyugi, nyugi. -Üzemmódnak hívják.
Te, ez még egyszer kijavít, én kinyírom.
Üdvözlöm, Mrs. Dunkerson, a nevem Estelle Reading, a kormányzó úrnak
-dolgozom. -Ó, én…igen…
Á, rendben, üdvözlöm, Estelle, örülök, hogy megismerhetem.
Én is. És… ez bizonyára az ön kedves családja.
-Ó, köszönöm. -Igen, nagyon köszönöm.
A kormányzó úr már várja önt, és állatira izgatottak vagyunk,
hogy A-CSA-PAT-BAN-KÖ-SZÖNT-HET-JÜK!
Cheerleader voltam.
Szuper, én meg nagyon boldog vagyok, hogy ITT-LE-HE-TEK!
-Ó… -Mától!
Szerintem ez a "valamit belekevertem a teádba, és elviszlek egy titkos helyre"
-vigyor. -Menjünk.
Ti pedig szép csöndben gyertek velem. Kérlek.
-Minden rendben van? -Hát hogyne, minden csodálatos!
-Jó, mert várja a kormányzó úr, menjünk. -Jól van, menjünk, menjünk, kövessetek!
-Jön is a kormányzó úr. -Ó!
Á, üdvözlöm, ifjú hölgy.
-Üdvözlöm. -Maga bizonyára az új kormányzó-helyettes.
-Az volnék, állok rendelkezésére, uram. -Igazán tetszik ez a
hozzáállás, Miss Dunkerson.
Ó, nyugodtan szólítson Antoinette-nek.
-Rendben, akkor legyen Antoinette. -Igen, én pedig
szólíthatom úgy, hogy… hogy…
-Harper kormányzó úr. -Harper kormányzó úr, hát hogyne,
természetesen, annyira örülök, hogy megismerhetem.
Jaj, ne vicceljen már, részemről a szerencse. És kik ezek a bájos emberek
-itt? -Ó, ez itt az én családom, gyertek csak.
Ő itt az én kislányom, Lola.
Lola…
Helló.
Anya, láttad azt a képet a falon?
Azt a fehér férfit, aki totál őrült, a többiek meg gyapotot szednek.
Olyan egy bolondos mókamester,
nagyon szeretem.
De most komolyan, az kicsoda?
-Hát… -Az az édesapám.
Csak tréfáltam.
Az a jó öreg Luther.
Olyan aljas, mint egy kígyó.
Úgy lecsap bárkire, ahogy az ön mamája húzott be a annak a férfinak.
Ó, azt…rettenetesen sajnálom.
-Emiatt tudott nyerni, nem igaz? -Attól még senkit nem kell megütni.
Ő pedig itt az én kisfiam, Titus.
Örvendek, Titus.
Jó napot!
-Ő meg az édesanyám. -A nevem Cleo. Nem magára szavaztam.
Hó-hó-hó, nézzenek csak oda.
-Értékelem az őszinteségét. Bírom magát! -Remélem, azért annyira nem.
Helló, engem Shamikának hívnak.
Ó… Én vagyok az asszisztense, és a kabinetfőnöke.
-Ó, máris van saját kabinetfőnöke! -Igen.
Hé, hé, hagyjanak békén! Vegye le rólam a kezét, velük vagyok, na!
Ha…
-Rendben vannak a papírjaim, nézzék! -Semmi baj, ő Basil.
-Azt mondtam, hagyjon békén, helló. -Ő a kormányzó-helyettes sofőrje.
Ó… Istenem… Ez meg mi? Azt hittem, a kocsiban maradsz.
-Mi van? -Pisilnem kellett, oké?
És nem akartam sietve pisilni, mert olyankor mi van? Lepisilem a lábamat,
aztán rázogathatom, hogy kicsöpögjön a többi,
és ha négyszer megrázom, akkor már játszok vele.
Apám, ez a kormányzó!
Mizu, kispofám?
-Á, üdvözlöm, fiatalember. -Semmi gond, nem úgy néz ki,
mint aki szokott kezet mosni.
-Ö… Ne haragudjon a családom miatt, kérem. -És mivel foglalkozik, uram?
-Én vagyok a sofőr. -Tehát sofőr!
-Ha fuvar kell, csak szóljon. -Nos, a mai naptól fogva
nem lesz szüksége sofőrre.
-Világos. -Jaj, ne izéljen már, ugyan,
nem rúghat ki most azonnal.
Nem, de önre mostantól az állami rendőrség vigyáz.
Igen.
-Első a biztonság. -Természetesen.
-Hát ezt nem hiszem el, beszarok. -Jaj, ugyan már…
-Ö Estelle… -Igenis.
-Elkísérné valahová a kis családot? -Igen.
Szeretnék négyszemközt beszélgetni az új
-kormányzó-helyettesemmel. -Igen, uram.
És kérem, hozzon teát.
Szereti a teát?
-Nem, dehogy, a teát rühelli. -Nem issza meg a teát, ki nem állhatja.
Rendben, akkor csak érezzék magukat otthon,
maga pedig…
jöjjön, Netty, bemutatom egy-két embernek.
Rendben. Rendben van.
-Simán Nettynek hívta? -De úgy, mint a huzat. Én mentem haza.
-Jaj már, nagyika! -Hazamegyek.
Ó…
Na és… hogy érzi magát?
Igazán remekül.
Helyes. Hát, én nem pihentem túl sokat.
Ó…
Végigbuliztam az éjszakát, miután megnyertem egy újabb ciklust.
-Szivart? -Ó, nem,köszönöm, nem.
-Na igen, az egész államban imádnak engem. -Hát igen, kitűnő
munkát végez, kormányzó úr.
Kedves öntől, hogy ezt mondja, de… tudom, hogy nem gondolja komolyan.
De, a legkomolyabban mondom, ez az állam kiválóan működik.
Hát igen.
Ez csakis a pártomnak köszönhető. És tudom jól, hogy ön a másik oldalon áll,
de csak azért, mert államunk nevetséges
törvényei kimondják, hogy
a kormányzó és a helyettese kizárólag két különböző pártból érkezhet,
-úgyhogy benne vagyunk a slamasztikában. -Csakhogy én… nem látom semmi okát
annak, hogy pusztán mert ellentétes oldalon állunk,
ne dolgozhatnánk együtt a közös céljainkért.
Együtt dolgozni?
Igen! Együtt, közösen.
Van róla fogalma, hogy mi is egy
kormányzó-helyettes feladata?
Hogyne. Van.
Lényegében csak csendben ücsörög itt, amíg én meg nem halok.
Ami nem fog bekövetkezni. Az túlságosan egyszerű lenne.
Nos… véleményem szerint… azért… bőven… akad majd tennivalóm.
-Nem, sajnos nem akad. -Ó, dehogynem, azért akad.
Nem, nem akad.
De, akad.
Azt mondtam, nem, nem akad.
Ö-ö-ö…
Ó, milyen…
aranyos kutyuli.
Lelőttem, mert nem fogadott szót.
Nyugodtan nevethet.
A jó öreg Grover.
Ó, Grover!
-Jaj, milyen cuki! -Miféle kormányzónak néz maga engem?
-Nem is tudom… -Aki kiskutyákra lődöz?
-Na, jöjjenek csak be ide mind. -Óóó…
Ó…
-Uraim, bemutatom Netty Duncant. -Ó, csak… maradjunk az Antoinette-nél.
És ő lesz a mi új kormányzó-helyettesünk.
Na most, ez itt Henry, ő lesz a maga kabinetfőnöke.
És… ő Walter, ő intézi a sajtóügyeket.
És… ő meg Jed.
Jedhez olyankor fordul, amikor velem akarna beszélni.
Velem ugyanis nem beszél. Kizárólag Jeddel.
Ettől eltekintve minden reggel időben megjelenik a munkahelyén, és…
Oké…
csinosan létezik.
A többi az én dolgom.
Tehát, Henry majd megmutatja, hova menjen, és mit csináljon napközben, egy a lényeg,
hogy legyen jókislány, világos?
És minden a legnagyobb rendben lesz.
Megértette?
-Hát azért… -Pompás, ezzel meg is volnánk.
Na jó, itt hamarosan egy sajtókonferencia veszi kezdetét, úgyhogy maga most elmehet
-velük, rendben van? -Ó, hogyne.
Jöjjön, megmutatom az irodáját.
Oké.
Köszönöm, kormányzó úr.
Nehogy fenéken csapja az ajtó!
Ezen az emeleten működik a törvényhozó testület,
az édesanyjuk gyakran lesz majd itt.
-Ön mióta asszisztense Mrs. Dunkersonnak? -Valójában Miss Dunkerson, mivel elvált.
Kérdezd meg.
Micsodát?
Semmit. Kérem, folytassa.
-Ó, Estelle. -Igen?
-Beszélnék a kormányzóval. -Ó, ő most a
kormányzó-helyettessel tárgyal.
Ó, és ö-ö-ö már készülünk a… húsvéti tojáspartira?
-Ez az öltönyömet fikázza? -Nem, nem, dehogy. Miért?
Ez csúnya dolog volt tőle.
-Csak az… öltöny miatt. -Ez itt a kormányzó-helyettes családja.
-Ó. Már értem. -Mhhh.
Értem, nos, ez egy igazán… sikkes öltöny.
-És nagyon örülök, hogy találkoztunk. -Na igen.
Miért is kívántam meg hirtelen a narancslét?
-Rohadt genyó. -Csak szemétkedik…
Menjünk is tovább.
Nem. Hogy jön ő ahhoz, hogy így leszóljon engem?
Ő sem egy divatlapból lépett ki.
-Erre tessék. -Csajszi, meddig
megyünk még? Lerohad a lábam.
Sajnálom, de tudok adni puncsot az étkezőben, ha netán innának egyet.
-Mmm-mm. -Hmmm, nem, nem, ez a hely
-máris olyan, mint egy szekta. -Ó, jó rendben.
Nem, nem, köszi, de dobozos üccsit inkább nem kérünk, van nekem saját piám.
-Ó nem, oké. -Oké!
-Kicsimmel azt isszuk. -Kettőnké.
Pillanat.
A francba. Asszem… asszem kint hagytam a kocsiban, mindjárt jövök.
Ó, jól van.
-Odalent találkozunk. -Hogy mi…
-Oké. -Itt leszünk, ha kellene valami.
Nem hitted, hogy ilyen közel ülsz majd hozzám, mi?
Ha a nő azt hiszi, hogy feladatot kap azon túl, hogy vizet hozzon nekünk, nagyon
téved.
-Az egész egy vicc. -Tudom.
Először aktivista volt, majd beült a városi tanácsba,
most meg kormányzó-helyettes?
Te csak ne aggódj. Gondom lesz rá, hogy semlegesítsük.
Semmibe nem szólhat bele. Semmibe.
-Hogy is szólhatna? -Majd én elintézem, hogy
kipenderítsük innen, amint lehet.
Képzeld, az önéletrajza szerint a nő ügyvéd.
Hogyne! Na és hol szerezte a diplomáját, egy online tanfolyamon vagy ilyesmi?
Először elvégezte a jacksoni állami egyetemet.
Aztán felvették a Harvardra, ahol jogi diplomát szerzett.
Aztán visszajött a szülővárosába, hogy az embereken segítsen.
Apám, ne dugd az ujjad a seggembe!
Ez a nyamvadt kormányzó eddig csak csajokat fűzött, nem?
Nekem ez nem jön be!
Szóval.
Ahonnan ő jön, ott az emberek kiállnak egymásért, mi erősebbek vagyunk, mint az
-L.B:W.C.T.Q közösség. -Már elnézést, de ki maga?
Basil vagyok, a sofőrje.
Tudja, ez csak politikai viccelődés volt.
Á, értem, hadd szögezzek le valamit: Antoinette kijárt minden létező iskolát,
és megérdemelte ezt a pozíciót.
Mi mind mögötte állunk.
És ha meg akarják nehezíteni a dolgát, akkor velünk gyűlik meg a bajuk, az fix.
És ha a csajommal szórakoznak akkor meg velem.
Parancsol?
Cseszegessék, és rájönnek.
-Na, menjünk. -Helyes.
-Tetszik az öltönye, fiatalember. -Ja, magának nem futná erre! Méregdrága!
-És… -Nagyon szeretem.
Ez lenne itt az irodája.
Szuper, nagyon szép, köszönönöm.
Ez pedig itt a személyzet, ő Jenna, az asszisztens.
Ö-ö-ö-ö… Várjon, a… kormányzó-helyettes nem választhatja meg a saját embereit?
Ő pedig…
-De, többnyire igen. -Akkor most miért nem?
Há-á-á-á…
Megbocsátanátok egy percre?
Mi a különbség?
Kormányzó-helyettes asszony, én itt vagyok már egy ideje, és ö…
Ez az első alkalom,
hogy a kormányzó és a kormányzó-helyettes mindketten más rasszhoz…
bőrszín…
Hmm.
Más pártnak a tagjai, igen,
-Oké. -A kormányzó úr ezért úgy gondolta,
jobb, ha az ön személyzetét ő választja ki.
-Igazán? -Igen.
-Hát, ez nekem így nem felel meg. -Szerintem így lesz a legjobb.
Olyan emberek kellenek, akikben megbízom.
Hmm.
Utánanéztünk az ön embereinek, végeztünk egy kis kutatást.
-Hallgatom… Aha. -És… Basil, a sofőrje büntetett előéletű.
Aztán…ö-ö-ö… Samuka?
A neve Shamika.
Rosszul mondtam. Ö-ö…
Anno körözést adtak ki ellene Cancun határain kívül.
Illegálisan van itt?
Hogy lenne itt illegálisan, Henry? Itt született Amerikában.
Há.
Jó ég.
Ez még régen történt a tavaszi szünet alatt, nem tudta,
hogy az a kretén vádat emelhet ellene, honnan is… tudta volna?
És az egészet tisztáztuk, de hadd fogalmazzak… világosan.
Basilt nem foglalkoztatom hivatásos sofőrként, de Shamikát…
Oké, talán nem ő a világ legjobb asszisztense, de…
higgye el, rendkívül megbízható, és nekem pont ez kell.
Olyan emberekre van szükségem, akikre számíthatok,
így választok személyzetet.
Tehát, írtam is egy hosszú listát a szóba jöhető…
ö-ö…
emberekről, persze ezt majd be is nyújtom, meglesz az ellenőrzés,
és belőlük áll majd a személyzetem,
beleértve a kabinetfőnököt.
Szerintem az lesz a legjobb, ha nem ugrál túlságosan.
Ezt mégis hogy érti?
Nézze, itt mindenki a jófiúkhoz tartozik, csak ússzon az árral,
ahogy én is teszem.
Itt mindenki érti a dolgát, beleértve engem.
Igen, és mind lojálisak a kormányzóhoz.
Mind ugyanazért az ügyért dolgozunk.
Hmm, valóban így lenne?
Hmm, ez az én szokásom, ne utánozzon.
Mindegy, akkor is én választom
meg a személyzetemet.
És tudja mi? Ha már így alakult, rögtön értesítem is a kormányzót.
Na, na, na, csak úgy nem mehet be az irodájába.
Miért nem? Be kell jelentkezni.
Bejelentkezem.
Kipp-kopp, ez itt az édesanyjuk irodája!
Sziasztok!
Meseszép! Most már mehetünk?
Nem érzed itt jól magad, Lola?
Nem!
Jaj, tinédzserek!
Na jó, akkor én megyek is, magát hagyom dolgozni, ha kell valami, az előtérben
-leszek. -Oké, jól van!
Rendben!
-A kabinetfőnöke tudja, hol találjon. -Világos!
-Akkor viszlát! -Viszlát!
A… kabinetfőnököd?
Meg akarják mondani nekem, hogy kivel dolgozzak, de közöltem, hogy én választom
-meg a személyzetet. -Király, akkor említettél nekik?
Erről már egyszer beszéltünk, nézd, ami eljuttatott bennünket ide, az itt már nem
-elég, Shamika. -Akkor kirúgsz engem, és a
fehérekkel végezteted a munkámat?
Nem, mondtam, hogy én választom ki a személyzetet.
Aminek nem vagyok része?
-Jaj, istenem. -Egyikünk se része?
Én nem vagyok a része, mert szerintük nem vezethetek.
Pedig ők nem is tudnak úgy vezetni, ahogy én vezetek.
-Senki nem vezet úgy betépve, mint ő. -Csakis én.
És ha nem tartod be, amit ígértél, nem csinálok semmit.
Nézzétek, egyelőre csak megpróbálom felvenni az itteni ritmust,
-oké? -Hmmm, felmondok,
leléptem. Basil, te is jössz?
-Shamika! -Hogyne mennék? Ha te felmondasz, én is.
-Basil, téged fel se vettelek! -Csá!
Csá!
Shamika!
Jól indul az első nap, emberek!