A je… Je to ve mně.
Je to ve mně, cokoli…
- Dobré ráno. - Ahoj.
Ahoj, Tite.
Jak se máš?
Zdravila jsem tě.
Babička tě zdravila.
Moje oči nejsou na koukání, moje uši nejsou na poslouchání.
Co jí to přelítlo přes nos?
Máma jí vzala telefon. Nesmí na sítě.
Nemám pro co žít.
Za mýho mládí telefony nebyly. Museli jsme na sebe křičet.
„Hectore! Johne!“
Za tvýho mládí nebyly ani auta.
Utíkej!
Zachraň mě!
Ať jsi provedla cokoli, vyžer si to.
Nedovolím ti zakrvácet mi šaty, který jsem si koupila do sídla vlády.
Prostě se omluv.
Omlouvám se.
Kde máte mámu?
Asi se snaží vymyslet, jak mi ještě víc zničit život.
A dost. Holka, dej se dohromady.
V sídle vlády musíme být za hodinu a doprava je šílená.
- Asi má deprese. - Cože? Proč?
Celé ráno si pouští písničku „I'm Every Woman“.
Tu miluju. A ještě „Independent Woman“.
Ty možná jo, ale ona si ji denně pouštěla po rozvodu.
Teto, běž se na ni podívat.
Už jsem ji vychovala. Ať si pomůže sama.
Jediný, co jí můžu nabídnout, je zhulit se. A o to nestojí.
Fajn. Takže jako vždycky ji zachrání její hodná sestřenka.
Ne.
- Jsem prostě žena. - Tak tohle je průser.
Jsem prostě žena! Můžu ti dát úplně všechno!
- Můžu ti dát úplně… - Ahoj.
Co děláš? Snažím se získat zpátky svoji ženu.
Ty tu máš ženskou? Nechceš mi něco říct?
Ne, snažím se, aby byla zpátky uvnitř mě.
A nemluvíš náhodou o svým vibrátoru?
Ty mu říkáš Žena? Taky si je vždycky pojmenuju.
Nepřijde mi to vtipný.
Můj se jmenuje Chuck.
Někdy Chucky.
Proč jsi přišla?
Přišla jsem ti zvednout náladu. Co je s tebou?
Necítím se jako každá jiná.
Mám pocit, že mi celý svět padá na hlavu.
Holka moje.
Jsi viceguvernérka.
Jsi matka skvělého syna.
O tvé dceři radši pomlčím.
Ale jsi i její matka. Jsi rozvedená.
Jsi bez peněz.
Jsi jako každá jiná.
Tohle mi vůbec nepomáhá.
Promiň. Motivační kecy nejsou moje parketa.
Ale měla bys mít radost, že jsi vyhrála. Fakt.
- To jo. Vyhrála jsem. - Jo.
A měla bych mít radost.
To teda.
- Holka. - Ale já ji nemám.
Nemám. A vím, že jsem vyhrála.
Jsem viceguvernérka.
- Chtěla jsem to. - Jo.
Tak proč z toho nemám radost?
To nevím.
Už zas bulíš?
Neříkej mi, žes poslouchala.
Už příliš dlouho jsi sešněrovaná. Jako bys měla korzet.
Dneska se nosí stahovací prádlo, ne korzety.
Mně je u prdele, co se dneska nosí.
Ale nemělo by to přesahovat dvě hodiny denně.
Hele, jdeme za tou bandou bělochů, ať už můžeme jet zase domů
a já můžu sundat podprdu a dát holkám svobodu.
- Mami! - Dělej! Musíme jít!
- Tahle ubulená párty skončila. Jdeme. - Co když mě nebude mít rád?
- Proč by tě neměl rád? - Protože je černoška.
Teto.
Vidělas ty jeho boty?
Je z venkova. Tam se to nosí.
Jo, tam neviděli černocha, co skončilo otroctví.
Jestli jsi přišla, abys ji podpořila, tak jsi dost pohořela.
Přišla jsem, abych nemusela řešit ty sračky.
Vyhrála jsi. Ještě nikdy jsi od ničeho neutekla.
Kromě LaWandy Jacksonové.
Tu mi prosím tě nepřipomínej.
Jak chceš. Připomenu.
- Nemáš mi ji připomínat. - Odkdy tě poslouchám?
- To bylo ve čtvrtý třídě. - Povídej.
Ta holka si ji pořád dobírala a Nette chodila denně domů s pláčem.
- Antoinetto, ty jsi byla šikanovaná? - Ano, byla.
A máma mi nepomohla.
Proč ne?
- To je na dlouho. - Spala s jejím tátou, který byl ženatý.
A nechtěla, abych jí to zkazila.
Teda, teto.
Děláš, jako by ses nikdy nechovala jako kurva.
A jak znám tebe, tak tě to čeká taky.
Nejspíš jo.
Myslela jsem si, že vymyslím způsob,
jak jí pomoct, aby si pomohla sama.
Tak jsem jí k narozeninám koupila řetízek.
Nosila ho do školy.
A víš, co se stalo?
- LaWanda jí ho vzala. - Schovávala jsem ho, ale ona…
- Co jsi udělala? - To ti povím já.
Tak ale neříkej všechno, mami.
Jednoho dne zazvonil telefon.
V tu chvíli jsem byla s tátou tý holky v jednom hotelu.
To bylo to všechno, cos říkat neměla.
A odkdy tě poslouchám?
- Ty? Nikdy. - Zavolali mi ze školy.
Antoinette dostala třídní důtku,
protože té malé holce dala na prdel.
Tak jako její táta dával mně.
Mami, nech toho.
Víš, jak je těžké přijet do nemocnice s chlapem,
který má zbité dítě, a muset se tvářit soucitně?
A muset dělat, že ho neznáš, protože tam je i jeho žena?
Mami, můžeš se prosím tě dostat k věci?
Chci tím říct, že když něco chceš
a pak to získáš, musíš za to bojovat.
Tohle sis zasloužila.
A někdy se musíš tvářit, jako že se nic neděje,
i když to tak není.
Tak jo, tahle ubulená párty je u konce.
Teď těm bělochům ukážeš, proč jsi vyhrála. Zvedni se a jdeme.
- Musíš uznat, že má pravdu. - Je zhulená.
- Jak to víš? - Když není, tak nedává smysl.
ŽENA Z LIDU OD TYLERA PERRYHO
Dobré ráno.
Mami, pojď se na to podívat.
- Ahoj. - Ty vole!
- Co je? - Záplava oranžové?
- Ahoj, zlato. - Jo tak.
- Moc ti to sekne. - Ahoj, zlato. Díky.
Co to máš na sobě?
Co asi? Oblek, ne? Hodil jsem se do gala.
Sluší mu to. Chtělas, aby se slušně oblékl.
Vždyť vypadá jako cukrová vata.
- Jako dýně, klaun. - Super.
Co se ti nelíbí? Sluší mi.
A umíš vypnout tu záři?
Když si sundáš ty půllitry, nebudu tě tak oslňovat.
- Musím si vzít tohle. - Ty přes ně něco vidíš?
Ty se používají po operaci očí.
- Oslepil mě. - Takhle se oblékají černošští politici.
- Jo. - To je bývalý starosta Detroitu.
Kterého zavřeli.
- Proč by ses oblékal jako on? - Protože ví, co mu sluší. Jako má láska.
Co máte za problém?
Když ses chtěl někým inspirovat,
to tě nenapadl třeba Barack Obama?
Pamatuješ na to haló, když si vzal ten světlý oblek?
- Na Twitteru dostal. - To jo.
- Tu světlou jsem dal aspoň na boty. - Sladil se.
Basile, máš černý oblek?
To chceš, abych si na sebe vzal pohřební barvu?
- Ano. - Fajn.
Jo, jako kdybys šel na pohřeb.
Na to nemáme čas. Už teď přijedeme pozdě.
Tak budu řídit já.
- Netto, ne. - Ani náhodou. To je moje práce.
- Ty řídit nemůžeš. - Můžu. Ještě nemám ochranku.
Jsi viceguvernérka. Nemůžeš se odřídit sama. Nech řídit jeho.
Přesně. Nech řídit mě.
Řídit můžu já.
Ne.
- Já to fakt zvládnu. - Nech řídit jeho.
Odřídila bych to, ale tenkrát v Cancúnu…
Furt se to snažím smáznout, jinak bych řídila. Nech řídit jeho.
Fajn. Stejně nikdo z nás tou lustrací neprojde.
- Jedeme. - Může řídit?
Pomozte babičce do auta. Nechali mě tu na kopci.
Ty mi neotevřeš? Moje dveře, Basile.
Promiň. Jsem řidič, ne otvírač dveří.
- Ještě se pořád učí. - Ty vole.
- Půjdu na druhou stranu. - Díky, lásko.
- Není zač, lásko. - Jdeme na druhou stranu.
- Co děláš? - Kam jedeš?
- Počkej! - Ty vole!
Koukej se vrátit!
Chovejte se slušně. A stůj rovně.
- Stojím. Ne. - To je holub?
Koukej se uklidnit, ty vole.
Přesně. Přece víme, jak se chovat mezi bělochy.
- Znám morseovku. - Jsou to mimikry.
Ještě jednou mě opravíš a zabiju tě.
- Dobrý den, paní Dunkersonová. - Ano.
Estelle. Dělám pro guvernéra Harpera.
Dobrý den, Estelle.
- Moc mě těší. - Dobrý den.
Tohle musí být vaše úžasná rodinka.
Je to tak. Moc děkuju.
Guvernér na vás čeká. Už se moc těšíme,
až budete s námi v T-Ý-M-U. Byla jsem roztleskávačka.
Tak super. Jsem nadšená, že budu s vámi v T-Ý-M-U.
- V týmu. - Jo.
Směje se jako někdo, kdo ti dá jed do čaje a pak tě pohřbí.
No tak, můžete se soustředit?
- Prosím. - Děje se něco?
Ne, všechno je v pohodě.
Guvernér čeká, tak jdeme.
Tak jo. Jdeme, rodinko.
A tady ho máme.
- Dobrý den, mladá dámo. - Dobrý den.
Vy budete moje nová viceguvernérka.
Ano. Připravena sloužit vlasti.
Tenhle přístup se mi líbí, paní Dunkersonová.
Klidně mi říkejte Antoinetto.
Tak dobře, Antoinetto.
A já vám mám říkat…
- Guvernére Harpere. - Guvernére Harpere.
Samozřejmě.
Moc mě těší.
Ne, potěšení je na mé straně.
A kdo jsou tihle úžasní lidé?
To je moje rodina. Pojďte sem.
Tohle je má dcera Lola.
- Lola. - Dobrý den.
Viděla jsi ten obrázek?
Ten běloch nahoře vypadá šíleně. Vždyť tam sbírají bavlnu.
Je to můj vtipálek.
- Moc ji miluju. - Ne, vážně. Kdo to je?
To je můj otec.
Vtipkuju.
To je jen starý rošťák Luther.
Byl to kruťas.
Dal by ti takovou ránu, jakou tvoje máma dala tomu tvému klukovi.
Moc mě to mrzí.
Vyhrálo vám to tuhle pozici.
Mlátit lidi není v pořádku.
A tohle je můj syn Titus.
Ahoj, Tite.
Dobrý den.
Tohle je má matka.
Jsem Cleo a nevolila jsem vás.
To se na to podívejme.
Oceňuju, jak jste upřímná. Líbíte se mi.
Snad se vám nelíbím příliš.
Dobrý den, jsem Shamika.
Jsem její asistentka a vedoucí kanceláře.
Tak vy už máte vedoucí kanceláře?
Hej! Nesahejte na mě! Nechte mě!
Dejte ze mě ty pracky pryč. Zlato, řekni jim něco.
Pusťte ho. To je Basil.
Nesahejte na mě.
To je řidič vaší viceguvernérky.
- Proč jsi nezůstal v autě? - Co?
Musel jsem čůrat, ale nerad spěchám. Víš, co se stane, když spěcháš?
Počůráš si nohy. Musíš ho pořádně oklepat.
Ale ne moc, pak už masturbuješ.
Ty vole, to je guvernér. Jak se máte?
Jak se máte, mladý muži?
Nevadí. Vypadáte jako někdo, kdo si nemyje ruce.
Moc se za svoji rodinu omlouvám.
Čím se živíte, mladíku?
Jsem řidič.
- Řidič? - Chcete svézt? Stačí říct.
Po dnešku ho nebudete potřebovat.
Super.
Tak to ne. Jednou už mě vyhodili.
Budete mít státní ochranku.
- Ano. - Musíme vás chránit.
To teda.
- To mě poser. - No tak.
Estelle, můžete se o ty milé lidi postarat?
Rád bych si promluvil se svojí viceguvernérkou.
- Ano, pane. - A přineste nám čaj.
Máte ráda čaj?
Ne, ona čaj nepije.
Chovejte se tu jako doma.
Vy pojďte se mnou, Nettie.
- Chci vás tu představit. - Dobře.
Jak jí řekl? Nettie?
Jak z Purpurové barvy. Na to nemám.
Jdu domů.
Tak jak se cítíte?
Naprosto skvěle.
To je dobře.
Já se skoro vůbec nevyspal.
Oslavoval jsem svoje znovuzvolení.
- Doutník? - Ne, děkuju.
Lidi v tomhle státu mě prostě milujou.
Však se není čemu divit, guvernére.
To je od vás milé, ale vím, že to nemyslíte vážně.
Myslím to naprosto vážně. Státu se skvěle daří.
To jen díky mojí straně.
A vím, že vy jste na straně druhé.
A jen kvůli našim nesmyslným zákonům
můžou být guvernér a viceguvernér z opozičních stran.
Takže se teď nacházíme v těžké situaci.
Tomu nerozumím. Jen proto, že jsme z opozičních stran, neznamená,
že nemůžeme spolupracovat.
Spolupracovat?
Ano, spolupracovat.
Víte vy vůbec, co viceguvernér dělá?
Ano, vím.
V podstatě jen sedí a čeká, až umřu.
Ale já se umřít nechystám.
To bych vám to moc ulehčil.
No, já si myslím,
že se tu pro mě práce najde.
Nenajde.
Ale najde.
Nenajde.
Ale ano, najde.
Říkám, že nenajde.
To je ale krásný pejsek.
Zastřelil jsem ho. Neposlouchal.
Můžete se klidně smát.
Starý dobrý Grover.
To jo, Grover!
- Je to miláček. - Co si to o mně myslíte?
Že bych zabíjel psy?
Pojďte všichni sem.
Pánové, tohle je Nettie Dunkersonová.
Jmenuju se Antoinette.
Naše nová viceguvernérka.
Tohle je Henry. Vedoucí vaší kanceláře.
A tohle je Walter. Ten se stará o média.
A tohle je Jed.
S ním budete mluvit, když budete chtít mluvit se mnou.
Se mnou nemluvíte, mluvíte s Jedem.
Takže jediné, co musíte dělat, je přijít do práce včas
a slušně oblečená.
O zbytek se postarám já.
Henry vám řekne, kam máte jít a co máte celý den dělat.
Hlavně buďte poslušná holčička.
A všechno bude tak, jak má být.
Rozumíme si?
Ano, rozumíme.
Za chvíli nás čeká tisková konference.
- Teď běžte s nimi. - Dobře.
Ukážu vám vaši kancelář.
Díky, guvernére. Pánové.
Ať vám dveře nepřirazí zadek.
Tohle je legislativní patro.
Vaše matka tu stráví spoustu času. Jak dlouho jste…
Na stěnách nevisí žádní černoši.
- To ne, no. - Zeptej se jí.
Na co se má zeptat?
Na nic. Klidně pokračujte.
- Estelle. - Ano?
- Musím se vidět s guvernérem. - Teď je s viceguvernérkou.
To už se připravujeme na Velikonoce?
- Ten hajzl mluví o mém obleku? - Ne, proč?
Ten oblek…
To je viceguvernérčina rodina.
Jo takhle.
To je ale krásný oblek.
A moc rád jsem vás poznal.
Najednou mám chuť na pomerančový džus.
- Ten hajzl. - Uráží tě.
Můžeme pokračovat?
- Ani nemá pysky, a dovoluje si. - Zařídím mu výplň.
- Tudy! - Musíme pořád chodit? Bolí mě nohy.
To mě mrzí. V bistru máme punč. Dala byste si?
Přijdu si jak v nějaké sektě.
- To jako vážně? - Ještě nás otráví jako Jim Jones.
- Mám tu pití pro sebe a svoje zlato. - Pro nás.
Tady. Ty vole!
Nechal jsem ho v autě. Hned se vrátím.
- Potkáme se dole. - Kdyby něco, jsme tady.
To čumíš, že sedíš tak blízko mě.
Pokud si myslí, že tu něco dokáže, tak ji rychle vyvedu z omylu.
- Je to výsměch. - To jo.
Dělala komunitní koordinátorku, pak radní, teď viceguvernérku.
Neboj. Postarám se o to, aby nic nezmohla.
- Nedokáže tu vůbec nic. - Jak by taky mohla?
Je mou povinností ji odsud vyštípat co nejdřív.
Víš co? V životopisu má, že je právnička.
Kde ten titul asi získala? V nějaké onlinové škole?
Studovala na univerzitě Jackson State.
Ale právo si dodělala na Harvardu.
Pak se vrátila zpět do své komunity, kde chtěla pomáhat lidem.
Strčils mi prst do zadku?
To je ten guvernér, co měl rád holčičky?
To se nedělá, kámo.
Má za sebou komunitu, která ji podporuje. My ji nedáme.
Jsme silnější než LBWCTQ komunita.
A vy jste kdo?
Jsem Basil, její řidič.
To byly takové politické vtípky.
Teď si něco ujasníme.
Antoinette chodila do školy a má všechno, aby si tu pozici zasloužila.
Stojíme za ní.
Jestli jí to tu budete znepříjemňovat, máte se na co těšit.
Budete se zpovídat mně.
Co prosím?
Zkuste to a uvidíte.
- Jdeme. - Jasně.
- Máte krásný oblek, mladý muži. - Na ten vy nemáte.
Lepší byste těžko hledali.
A…
tohle je vaše kancelář.
Krása.
Líbí se mi. Díky.
Tohle jsou vaši zaměstnanci. Jenna, vaše asistentka.
A tohle je…
Nevybírá si snad viceguvernér zaměstnance sám?
Ve většině případů ano.
A proč ne v tomhle?
Můžete nás chvilku nechat?
Co mi uniká?
Paní viceguvernérko, nějakou dobu tu už pracuju
a tohle je poprvé, kdy jsou guvernér a viceguvernér
rozdílné ras…
Barvy… Ne.
Z rozdílných politických stran.
Proto si guvernér myslel, že bude lepší, když vám zaměstnance vybere sám.
- Vážně? - Ano.
Tak s tím nesouhlasím.
Je to tak lepší.
Potřebuju lidi, kterým můžu věřit.
Vaše zaměstnance jsme si prověřili. Nenechali jsme nic náhodě.
- Co jste zjistili? - No…
Váš řidič Basil má zápis v trestním rejstříku.
A… Shamika?
Shamika.
Kdo by to byl řekl?
V Cancúnu na ni byl vydán zatykač.
Je tu legálně?
Samozřejmě, že je tu legálně. Vždyť je to Američanka.
Panebože.
Bylo to o jarních prázdninách.
Kdo mohl tušit, že k soudu vás může dát i osel.
Koho by to napadlo?
A všechno se to vysvětlilo. Teď si něco vyjasníme.
Basil není můj oficiální řidič.
Ale Shamika? Možná není ta nejlepší asistentka,
ale můžu jí absolutně věřit.
A přesně to potřebuju.
Potřebuju kolem sebe lidi, kterým můžu věřit. Vyberu si je sama.
Mám seznam potenciálních zaměstnanců,
který předložím ke schválení.
A to budou moji zaměstnanci. Včetně vedoucího kanceláře.
Myslím, že bude lepší, když nebudete dělat vlny.
Co tím myslíte?
Podívejte, nějak to tady funguje. Měla byste se tomu přizpůsobit.
Vaši lidé, včetně mě, jsou schopní.
Ano, ale jsou věrní guvernérovi.
Všichni jsme tu ze stejných důvodů.
To si nemyslím.
To ne. Zpochybňování je moje věc.
Svoje zaměstnance si vyberu sama.
A víte co? Hned to půjdu říct guvernérovi.
- Počkat. Tam jen tak nemůžete. - Proč?
- Musí se to domluvit. - Domluvte to.
Tohle je její kancelář.
Dobrý den.
Nádhera. Můžeme už jít?
- Tobě se to tu nelíbí, Lolo? - Ne.
Puberťáci.
Tak jo.
Musím běžet. Kdybyste cokoli potřebovali, jsem u sebe.
Dobře.
Váš vedoucí kanceláře ví, kde mě najít.
- Tak jo. Na shledanou. - Na shledanou.
Vedoucí kanceláře?
Snaží se mi určit zaměstnance, ale řekla jsem, že si je vyberu sama.
Super, takže o mně ví?
Už jsme to probíraly.
To, co nás sem dostalo, nás tady neudrží.
Takže mě hodíš přes palubu a tu pozici dáš bělochům?
Ne, říkám, že si zaměstnance vyberu sama.
- A se mnou nepočítáš? Ani s ním? - Ach jo.
Nepočítá. Prý nebudu řidič.
Neumí řídit tak jako já.
- Jenom on umí řídit zhulený. - Jenom já.
A jestli mi tu pozici nedáš, kašlu na to.
Jenom se snažím zjistit, jak to tu funguje.
Končím. Odcházím. Jdeš se mnou?
- Shamiko! - Když ty, já taky.
Tebe jsem nenajala.
- Čau. - Čau.
Shamiko!
Ten první den se teda moc povedl.
Překlad titulků: Lucie Jágr Tatransky