Стіґу, вам доводилося вбивати людину?
Так.
Чому ти питаєш?
Ніколи не бачив, щоб ви так билися.
Кожен бій різний.
Ти робиш, що треба і коли треба.
Фрейдіс. Я чую лемент за померлими.
Я заслабка, щоб тікати, але не застара, щоб битися.
Залиш біля мене сокиру та рятуй інших.
Ні. Я нікого не покину тут.
Господи, благослови цю божественну місію канонізації та навернення.
Благослови святу посудину Твою.
Спрямовуй його в наверненні душ до Царства Твого…
Годі.
-Літургію не можна квапити. -Це кінець.
Требушети без охорони, і вони спалюють мерців.
Скільки лишилося?
Я нарахував 20.
Може бути й більше, але ясно, що вони ослаблені.
Тоді ми прибули саме вчасно.
Так, ми прибули саме вчасно.
Відкрити діжки!
Сьогодні ми звільнимо тіло мого батька від його земних пут.
Від поганської землі, де він волав про правосуддя сім довгих років.
Сьогодні ви остаточно покладете край поганській добі.
Сьогодні ви знищите Йомсборґ!
КОНСТАНТИНОПОЛЬ
Це ж великий Гаральд Сіґурдссон! Бажаєте приєднатися?
Приєднатися до чого?
До приниження ваших генералів?
Схоже, вам не потрібна моя допомога.
Гадаю, ви просто боїтеся битися зі мною.
Боюся? Вас?
Я боюся лише того, що робитиме імператор,
коли я позбавлю його другого найкращого генерала.
Колись, вікінгу, твій гострий язик буде недосить гострим, щоб врятувати тебе.
Побачимо.
-Доброго ранку. -Доброго ранку.
Ми відібрали нових рекрутів до варязької варти.
-Вони готові до вашого огляду. -Спатарокандидатосе, можна вас?
Доброго ранку, імператрице.
Ви маєте супроводити мене до моїх палат.
Імператрице, це не шлях до ваших палат.
Що ти робиш?
Ти знаєш.
Це небезпечно.
А ти спатарокандидатос —
друга найвпливовіша людина імперії.
Покажи мені, чого хочеш.
Скажи, чого потребуєш.
Я хочу тебе.
Імператоре, чим можу допомогти?
Я шукав імператрицю. Думав, чув її голос.
Вона була тут,
але, гадаю, повернулася до своїх палат.
Насправді, вона чекає на вас у саду, імператоре.
Я супроводив її туди.
Дякую, Гаральде.
Ми роками билися пліч-о-пліч.
Завжди виконували ваші накази,
але це найнебезпечніша річ, яку ви попросили в нас.
Я нічого у вас не прошу.
ВІКІНГИ: ВАЛЬГАЛЛА
ГРЕЦІЯ
Хапай черницю.
Годі! В ім'я Господа, ні!
Як тебе звуть?
Нікітас.
Не хочете помолитися над їхніми могилами?
Ні. Ідіть поїжте. Ви, певно, зголодніли.
Знаєте, він міг убити вас.
Ми не знаємо цього.
І я не вдаватиму Бога, спекулюючи його намірами.
Гадаєте, Бог врятував вас?
Може, він послав вас.
Він би не посилав такого, як я.
Ви поранені. Треба перев'язати рану.
Я сама. Дайте мені якусь ганчірку й трохи елю.
Ель.
Що ви за черниця така?
Спрагла.
Мене звуть Тамара.
Лейф.
Коли будете готові,
я спущуся з вами й відведу до найближчого місця, у безпеку.
Якби я шукала безпеки, то не була б тут.
Бог не посилає своїх слуг до теплих і затишних місць.
У мене є мета тут.
Відновити цей дім Божий.
Якщо вам не потрібна моя допомога, я піду.
Але мені потрібна вона.
З моєю раною я не зможу носити воду, щоб змішувати вапно.
Джерело знаходиться за цією церквою, а дні не стають довшими.
Пропоную починати.
Для чого це?
Підношення їхнім богам і попередження, що всередині чекає смерть.
Що за жахлива пошесть найшла на них?
Не пошесть. Я.
Розосередитися! Шукайте вцілілих!
«Хранителька віри».
Ми мали б шукати вашого батька.
Він нікуди не подінеться.
Це була сокира мого батька.
Ми знайшли декого.
Я шукаю жінку, яку звуть Фрейдіс.
Вона померла.
Померла від цієї напасті.
Ти впізнаєш цю сокиру?
Це сокира Олафа.
Я була там, коли Фрейдіс убила його.
Що сталося з його тілом?
Воно ззовні воріт.
У Долині мертвих разом із іншими християнами, яких вона вбила.
Долина мертвих.
Ти відведеш мене туди.
Візьміть її.
Куди ви прямуєте?
До Корфу.
І що хочете там знайти?
Чоловіка.
Хто він вам?
Ви ставите забагато запитань.
Можна питати по черзі.
Що це за черниця така, що п'є ель і вміє мурувати?
Така, що не завжди була черницею.
Ви були муляркою?
Мій чоловік був. Я навчилася в нього.
Ми працювали разом у місті на півдні.
Тепер моя черга. Кого шукаєте?
Картографа.
Нащо він вам потрібен?
Дізнатися про невідоме.
Коли я був молодшим,
мій батько взяв мене в подорож на північ.
Корабель збився з курсу через шторм.
Коли вранці хмари розсіялися, я побачив дещо на обрії.
Ряди високих дерев, що світилися золотом у сонячному сяйві.
Я з Гренландії. Раніше ніколи не бачив дерев.
Коли я пішов сказати своєму батьку…
та земля зникла, і я був єдиним, хто її бачив.
Тривалий час я міг не спати вночі
та пробував пригадати, на що вона схожа.
Я міг би розповісти сестрі, щоб образ цієї землі не потьмянів.
Але зрештою…
я почав вірити, що вигадав її.
Хочете знати, чи вона справжня?
Так.
І де він зараз?
Хто?
Ваш чоловік.
Очевидно, не тут.
Треба більше каменів.
Мій кінь!
Ну?
Уже недалеко.
Гадаю, ти брешеш.
Лорде Маґнусе!
Хутчіше!
Ходу! Швидше!
Це Олаф.
Знак. Написано латиною.
У нас є два човни! Швидше!
«Дурість батька живе в синові».
Це пастка.
Вони не пішли з Йомсборґа!
Ми перевірили всюди.
Не всюди, не мертвих! Назад до Йомсборґа!
Ходу!
Фрейдіс!
Гребіть уже!
Швидше!
Ну ж бо, діти. Заходьте! Сідайте!
Нумо! Гребіть!
Швидше!
-Ну ж бо! Сідайте! -Швидше!
Вони доганяють!
Доганяють!
Гребіть!
Швидше!
Гребіть!
Наваліться сильніше!
Запізно здаватися, Фрейдіс!
Може, ти й убила мого батька, але не втечеш від мене!
Я змушу твоїх людей заплатити за твої гріхи!
Я не здаюся, Маґнусе!
Я знищую тебе!
Зараз!
Лівіше! Різко вліво!
Фрейдіс!
Треба було дати вбити його.
Щоб ви могли спати спокійно?
Я завадила його вбивству,
бо прощення — це найбільший дар Христа.
Ну, тут…
такий дар уб'є вас.
Ви вірите в Бога? Будь-якого?
Я бачив більше смертей і ненависті через релігію, ніж через будь-що інше.
Я запитала не про релігію.
Я запитала про Бога.
Силу величнішу за вас.
Мудрішу за вас.
Здатну на прощення.
Будь-який бог, що здатен пробачити мені, був би дурнем.
Я не поклоняюся дурням.
Ми всі несемо тягар наших помилок.
Він кинув мене, мій чоловік.
Він кинув мене, бо…
я вбила нашу дитину.
Коли його не було…
грабіжники напали на селище й убили багато людей.
Коли вони дійшли до нашого дому, я сховалася під підлогою з сином.
Йому було лише кілька місяців.
І він хотів заплакати.
Діти плачуть.
Щоб стишити його…
Я…
закрила його маленький ротик рукою.
Але чоловіки не йшли.
І дитина не припинила б плакати.
Тому я сильніше притиснула руку.
Коли вони нарешті пішли, я була живою.
Але моя дитина — мертвою.
Мій чоловік намагався пробачити мені, але не зміг.
Так само як і люди з мого селища.
Гадаєте…
ваш Бог пробачив вам?
Ні.
Думаю, він допоміг мені пробачити собі.
Тостіґу! Гарольде!
ДАНІЯ
Ну ж бо. Святкуймо.
Ми зібралися тут…
під гіллям цього першодрева…
щоб подякувати йому за захист від вендів.
З його коріння, як вірили наші предки, виросло все, що ми знаємо й любимо.
Пам'ятаєте історії, які я розповідала вам про Дерево життя?
Це саме те дерево.
Воно пережило чимало речей, так само як і наш народ…
наше коріння глибоке й міцне.
Хай це буде уроком для вас усіх.
Ходімо.
Хлопці, ходімо.
Дідусю!
Ґіто!
Ярле Ґодвіне.
Вітаємо в Данії.
Король Канут спромігся отримати благословення Папи
на три графства з півдня, за які сперечався з вендами.
Його слово й слово церкви закріплює цю угоду.
Відмінно.
Скажіть мені, ви зустрічалися з Папою?
Так.
Чи він великий чоловік?
Невеликого зросту й ваги.
А яку сокиру він використовує в бою?
Велику, як у мене, чи малу ручну сокиру?
Чи, може, він мечник.
Я зрозумів ваш натяк, Ваша Високосте, але венди тепер християни,
і вони не зможуть опиратися тиску церкви,
якщо не погодяться на його умови. Ваш син це розуміє.
Він уклав гарну угоду.
Вікінг у Римі.
Зустрічається з лідером християнської церкви.
Хотів би я побачити це.
Він гідно представив ваш народ.
Як і ви, як мені сказали.
Він бився, мов вікінг.
Я дуже вдячний за те, що маю тут.
Дружину-вікінга…
та двох сильних синів, у яких тече ваша кров.
І що ви думаєте про мого онука?
Йому кортить бути спадкоємцем англійського трону.
Він б'ється, як король,
але замало знає про Англію, і він матиме конкурентів.
Я готовий до цього.
І маю Ґодвіна, щоб радитися.
Я хоробро бився проти вендів, запитайте будь-кого.
Король має бути так само розумним, як і хоробрим.
Справжній король передбачив би їхній напад
і виставив би охорону.
І він має бути жорсткішим.
Коли я був у твоєму віці, мій батько був королем Данії.
Він був поганим королем, і країна страждала.
І хоча було зрозуміло, що я був би кращим правителем,
він би не поступився троном.
Я міг би зачекати своєї черги, як хотіли того мої радники,
але я обрав інший шлях.
Я вбив його.
Якщо ти дійсно хочеш правити, маєш бути жорсткішим.
НОРМАНДІЯ
Принце Едварде!
Проїдьмося країною, доки я ще тут.
Я теж поїду!
Ні, Альфреде. Твоя матір хоче тебе бачити.
Ходімо. Остання мандрівка з твоїм гостем.
Якщо хвилюєшся…
візьми свою варту.
Альфреде, де твій брат?
Він на прогулянці разом із Канутом.
Я хотів поїхати з ними, але він не дозволив.
Сказав, що хоче поїхати лише з Едвардом.
Чому мої люди відходять?
Бо я їм наказав.
Віднадити їх коштувало мені на диво мало.
Що ви задумали?
Заспокойся, Едварде.
Якби я хотів нашкодити тобі, то давно вже зробив би це.
Злізай. Поговорімо.
Ти не приховував своїх почуттів до мене.
Чи до твоєї матері.
Чи твою віру, що корона Англії…
належить тобі.
Це так! Трон належить Дому Вессексів!
Колись.
Але не зараз.
І я сиджу на цьому троні через помилки твого батька.
Але одного дня я звільню його.
І коли цей день настане…
може, один із моїх синів вдягне цю корону.
Можливо, ти чи твій брат.
Але хто б її не вдяг, він має зрозуміти дещо важливе,
бо взагалі ніколи не вдягне.
Трон можна успадкувати…
але королем лише стати.
Твій батько розумів це.
Як і я.
Може, одного дня й ти зрозумієш.
Нащо ви кажете мені це?
Бо твоя матір любить тебе.
А я люблю твою матір.
І мені не подобається твоє ставлення до неї.
Вона покинула нас.
Щоб захистити тебе.
Тобі небезпечно бути в Англії.
Вона зробила це, щоб дати тобі шанс на виживання!
Не карай її за це.
Якщо хочеш бути королем, поводься відповідно.
Або твоя пиха й гнів знищать тебе.
Чому це, принце Ярославе,
ваші візити завжди супроводжуються вимогою воїнів?
Бо потреба в них досі дуже висока.
Можу запропонувати 2 000 воїнів. Не більше.
Я думав, ми намагаємося вирішити проблему печенігів.
З 2 000 людей я заледве зможу почухати їм яйця.
П'ять тисяч мінімум.
Я не можу дати стільки.
Тоді не просіть моєї допомоги,
коли печеніги сцятимуть на ваші стіни.
Я дам вам 2 000 моїх варягів.
А вони вдвічі кращі за людей генерала Маніакеса.
І хто поведе їх, ви?
Ні.
Він потрібен тут.
Я маю йти. Маємо угоду?
Маємо.
Ви високо злетіли, імператрице.
Цікаво, ви хоч інколи тужите за вашим народом і старим домом на півночі?
Тепер це мій дім, Ярославе.
Це мій народ.
Небоже, я вже забув, який чудовий Константинополь.
Усе це мистецтво, культура, краса.
Поглянувши на це, я розумію, чому ти забув свою батьківщину.
Я не забув про Норвегію.
Хіба я не казав тобі сім років тому, що приїду сюди й розбагатію?
Щоб повернутися додому й повернути своє?
Так, казав.
І впродовж цих років
хіба я не надсилав усі ті скарби до Новгороду тобі на збереження?
Без упину.
Тоді до чого ці сумніви?
Бо ти маєш вдосталь золота на п'ять армій!
Але ти досі тут.
Тут є речі, які я маю завершити.
О так, вони зробили тебе спартікотікусом! Яка честь!
Спатарокандидатосом.
І це важливо, я за крок від імператора.
Імператор…
Гаральде, ти знаєш різницю між голодом й апетитом?
Голод — це коли наше тіло каже, що нам потрібно.
Апетит — те, що ми хочемо.
Я знаю різницю, дядьку.
Багато років тому ти просив сказати тобі,
якщо почую новини про жінку, яка зникла в Йомсборзі.
Олаф теж питав мене про неї.
Схоже, він знайшов Йомсборґ…
і спробував знищити його.
І що сталося?
Вона вбила його та його людей і тепер править Йомсборґом.
Правити завжди було її долею.
Правителька із семирічним сином.
Дякую, дядьку.
Я радий дізнатися про це.
Але не досить, щоб полишити це все?
Фрейдіс обрала свій шлях.
Я обрав свій.
Що нам робити?
У нас немає човнів. Ми не можемо повернутися додому.
Ми в пастці!
У мене є ідея.
Знайди кухню,
спечи собі великий шматок хліба та з'їж.
Якщо це не допоможе…
моли святого Олафа про друге диво!
Ти зробила це!
Ні.
Ми зробили.
Що нам тепер робити?
Тепер ми знайдемо новий дім.
Вибачте, що взяв вашого коня,
але я мав знайти сестру.
Це Естер.
Ми допоможемо.
Ще дві пари рук для вашої церкви.
І я щиро вдячна.
Ходімо, хлопці.
Бувайте, принце Едварде.
Бувайте, королю Кануте.
Бувай, Едварде.
Бувай, матінко. Я чекатиму на твоє повернення.
Для вас, мілорде.
Я сам вирізав це.
І хто це тут вирізаний?
Це бог вікінгів, Тор.
Я знаю, що він надихав вас у дитинстві.
Він тримає свою бороду та контролює вітри подихом.
Хай він дасть вам попутний вітер для дороги додому.
Минуло вже чимало часу, відколи я думав про таке.
Дякую вам за ваш дар, Вільгельме, герцогу Нормандії.
Кров Ролло тече у ваших жилах.
Черпайте силу з цього.
Від одного вікінга іншому.
Дякую.
Певні, що я не зможу переконати вас лишитися на довше?
Так. Я більше не тягатиму жодних каменюк.
Щасти вам з пошуком ваших дерев.
Що буде, коли ви добудуєте церкву?
Я не бачив дзвона.
Коли закінчимо, Бог дасть нам і його.
НА ОСНОВІ СЕРІАЛУ «ВІКІНГИ» ЗА МАЙКЛОМ ГЕРСТОМ
Переклад субтитрів: Віталій Данмер