УЗБЕРЕЖЖЯ ПОМЕРАНІЇ
Твій порятунок мого брата і язичників з пляжу був вражаючим.
Скільки ще Гаральд був з тобою перед тим, як пішов у Новгород?
Він не був у Йомсборґу.
Він і Лейф Ерікссон попрощалися з Фрейдіс незадовго після битви з вами.
Але ви взяли Фрейдіс у Йомсборґ.
Гарекр призначив її жрицею,
поки не відчув загрози від її сили і не вбив її…
залишивши її дитину.
Дитину? Від Гаральда?
Сина.
Гарекр хоче виростити його наступним правителем Йомсборґу.
Я знав твого батька.
Його звали Торвіл Маґнуссон.
Торвіл Високий.
Перед тим, як я став християнином, ми разом робили набіги на схід.
Він був чудовим воїном-вікінгом.
Я не вірю тобі.
Твою матір звати Ґудрід.
Вона була, і, певен, досі красива жінка.
Вона була з ним на тих набігах, виношувала тебе.
Я також знав Гарекра.
Він не більше, ніж просто пірат, ось чому я на нього полюю.
-Я думав, ти полюєш тільки на язичників. -Полював.
Але моя місія зараз — торгівля.
Це майбутнє світу вікінгів.
І пірати, як Гарекр, які полюють на інших вікінгів, —
мої вороги.
Мене не турбує Йомсборґ.
Тільки його лідер.
Важко повірити, що він дозволив воїну, як ти, піти в вигнання.
Думаю, він хотів твоєї смерті.
Він намагався, але старійшини думали інакше.
Втручання богів.
Чому б це казав християнин?
Коли я постарішав, Йорундуре,
я бачу більше схожостей, ніж відмінностей у наших двох віруваннях.
Я молюся своєму Богу, щоб знайти Гарекра і знищити його.
Твої боги напевне хотіли, щоб ти вижив.
Наші боги нас звели з тієї причини,
щоб ти провів нас у Йомсборґ,
аби скинути Гарекра
і дозволити тобі зайняти законне місце
лідера нового Йомсборґу.
Божественне втручання.
ВІКІНГИ: ВАЛЬГАЛЛА
Кейсане.
Як ти?
Усе добре.
Ти жахлива брехуха.
Я звірявся з мапою зранку.
Ми маємо бути біля гирла Дніпра.
Два дні від Константинополя.
Ти скоро будеш удома.
Як вона?
Їй треба відпочити.
І скоро нам потрібна буде щогла.
Олаф.
Вогонь!
Як він нас знайшов?
І хто їм сказав триматись поза зоною ураження наших катапульт?
Йорундур.
Він би цього не зробив. Він би не пішов проти своїх людей.
Він не знає, що Гарекр мертвий,
або що я жива.
І він не знає Олафа.
Треба вийти й битися з ним!
Варто їх затримати, поки вони не підуть!
Ми цього не зробимо!
Він тепер знає, де ми.
Якщо ми нападемо на воді
або затримаємо його, він відступить у Каттегат
і повернеться з більшою силою для нової атаки.
Тоді який наш план?
Ми — останній форпост старих традицій.
Багато хто з нас тут через нього.
Він забрав у нас наш дім і родини.
І зараз він полює за тими, хто тут був завжди!
Я знаю його.
Його веде його Бог на виконання місії.
І, якщо ми виживемо,
нагадаємо йому, що тут ще багато роботи.
-Твоя правда. -Так.
Йомсборґ — природна фортеця.
Вхід не видно з моря,
і це змушує атакуючий флот
йти однією лінією,
що робить його мішенню для катапульти на скелі.
Тоді атака ззаду, по землі?
Це можливо,
але Гарекр побачить вас і відріже від кораблів.
Тоді де його слабке місце?
Головний вхід.
Якщо вивести з ладу головну катапульту,
він не матиме захисту.
Що ти пропонуєш?
Я пропоную місію для майбутнього лідера Йомсборґу.
Підніміть їх!
Підходять з…
Хочемо поговорити з Гарекром.
-Де він? -Гарекр мертвий.
Убитий своїми людьми.
Тоді хто лідер?
Я.
Ми тут, щоб поговорити.
-Не битись. -Ти жива.
Очевидно.
Ми дозволили вам зайти, Олафе. Скажи, чому ти тут.
Я прийшов по сина Гаральда.
Тобто по мого сина.
Гаральд — християнин.
Я не мислю того, щоб його дитина виховувалась у язичницькому світі.
Я думаю, що тебе більше хвилює, що колись
наш син битиметься з твоїм за трон Норвегії.
Якщо ти хочеш мою дитину, Олафе, то мусиш спершу мене вбити.
Зрадник!
Мамо.
Не називай мене так! Ти приніс сором і ганьбу на мене!
Ні.
Мамо!
Я не знав.
Я прийшов, щоб убити Гарекра. Я б ніколи не зрадив Йомсборґ.
Тоді не зрадь зараз.
Привіт від Фрейдіс.
Гавань.
Іди геть! Ти не мій син!
Моя королево.
Я роблю мій передшлюбний акт каяття.
У тебе є час на це?
У тебе ж сьогодні весілля.
Принцеса Ґіта не займе місця того, що ви у мене вкрали.
Але Бог дав мені силу пробачити вас.
Батько колись казав, що на війні
не має значення кількість солдатів противника,
міць їхньої сталі чи доблесть їхніх чоловіків.
Усе, що треба для перемоги, —
це знати найглибше бажання твого ворога.
І ви думаєте, що знаєте?
Ельфвіна не могла дати тобі сина королівської крові,
але Ґіта може.
А ти б не здобув її руки,
якби не був змушений втратити щось надзвичайної цінності… через мене.
Знову ж, ви про мене неправильної думки.
Бог буде правильної,
і він відправить тебе до пекла.
Тоді побачимось там, моя королево.
На весіллі тобто.
Що це за місце?
Ольвія.
Це було священне місце для стародавніх греків.
Вони збудували тут великий храм.
Мандрівники зупинялись тут століттями, щоб віддати шану,
надто ті, хто шукав нового життя.
Як і всі ми.
Це все, що у нас є?
Крім сховищ біля катапульт.
Зберіть їх усі. Принесіть сюди.
Всі.
Ти йому віддала?
Так.
Я тут, бо бачила орнамент на руці Йорундура.
Я бачила його лише раз, віщун намалював його на піску.
Він сказав довіряти йому.
Я більше не розумію долю
і не довіряю їй.
Вікінг не може контролювати долю.
Але ми можемо контролювати те, як її зустрінемо.
Довіряй своєму сину.
Треба атакувати по землі.
Якщо Гарекр мертвий, це найбезпечніша стратегія.
Йорундуре, яка твоя думка?
Відступайте.
Візьміть ще людей і кораблів.
Ви знаєте дорогу сюди.
Атакуйте, коли сильніші.
Це смішно.
Ти бачив, що їхній головний корабель ремонтують.
А інші човни попливли на набіги.
Я бачив те, що вона хотіла нам показати.
Вона могла сховати інші човни.
Ви не розумієте.
Це пастка, в яку вона вас заманює.
Вона хоче, щоб ви атакували Йомсборґ,
і, якщо так, він буде вашою могилою.
Ти так думаєш?
Так.
Я думаю, що ти не хочеш, аби ми атакували.
Ясно, що ти почуваєшся винним за власне рішення.
Винним?
Я намагався допомогти Фрейдіс, і от чого мені це коштувало.
Чи хтось у Йомсборґу мені допоміг?
Ні.
Ти спитав моєї думки.
Я сказав.
Я не відступатиму.
Бог привів мене сюди для чогось, і я не відступлю від своєї долі.
Тоді треба знешкодити цю катапульту.
І ми починаємо бігти так швидко, як можемо…
Але я не побачив м'яча і…
Я падаю на обличчя!
Я кохаю тебе.
Мені шкода.
Нарешті прийшов мій час.
Я вже сумую за тобою.
Маріам…
Я передам твою любов Орлат.
Дякую.
Перед тобою важка дорога.
Допоможи мені, будь ласка.
Я не можу тобі щось радити.
Але твоє серце може.
Подбай про нього за мене.
Ти знаєш, що подбаю.
Амінь.
Дякую.
Вітаю.
Вже одружена жінка.
Дякую, моя королево.
У мене щось для тебе є.
Ґодвіне, мої вітання.
Королево Еммо, воно чарівне.
Воно для мене багато означає.
Хотілося б, щоб ти це носила завжди.
-Всіх благословень. -Дякую.
Тепер ти частина моєї родини.
У мене великі очікування до твоїх дітей.
-Я старатимусь, Ваша високосте. -Певен, що будеш.
Бо вони будуть напіввікінги.
Сподіваюсь, ти дозволила собі
відкласти всі підозри щодо Ґодвіна.
Так.
Добре.
Будь щасливим за мене.
Це чудове місце, щоб померти.
Я обіцяв, що поверну тебе додому,
але я не зміг.
На тебе ще чекає багато гарних місць, Лейфе Ерікссоне,
і є ще багато чому навчитись.
Тому в мене є ще дещо,
чим хочу поділитись з тобою.
Коли ти дістанешся Константинополя,
знайди Левові ворота.
На іншій стороні, біля вежі Велізарія…
є мій маленький дім.
Він твій.
Там є багато чого, що тобі допоможе в подорожі.
Використовуй те, що вивчиш там, мудро.
Тепер розкажи мені ще раз,
як співають кити,
котрі пливуть до самого дна світу.
І тоді раптово…
він з'являється з темряви…
рот відкритий так, що зможе проковтнути цілий корабель…
і раптом
він входить у наш світ лише на мить…
вбираючи його в себе…
перед тим, як знову зникнути…
на глибині.
Помітив, що королева дала тобі подарунок.
Так, подарунок, що зробить тебе щасливим.
Тільки ти робиш мене щасливим.
Сподіваюсь на це.
Ти забув, що одружився з вікінгинею?
Я одружився з чудовою жінкою.
Що трапилось?
Це подарунок королеви?
Так.
Хіба він не чудовий?
Вона сказала: коли на нього дивишся,
він щоразу нагадуватиме про минуле
і про тих, кого любив і втратив.
Сказала, що взяла його від ведмедя.
Але я не думаю, що це правда.
Зніми це.
Я не можу.
Вона змусила мене пообіцяти носити це завжди.
Це несхоже на королеву Емму?
Так.
Це дуже схоже.
З землі
ми створили тебе.
І в неї ми тебе повертаємо.
І з неї
ми тебе запросимо ще раз.
Важко повірити, що ми майже в Константинополі.
Не хочу поспішати.
Знаю це відчуття.
Я вирушив у цю подорож, щоб купити армію,
вернутися в Норвегію королем.
Тепер
я опинився ще далі від цієї мети, ніж коли починав.
Можливо, ти став ближчим що чогось більш величного.
Ти допоміг скарб мого батька доставити.
Той скарб настільки цінний імператору,
що він винагородить тебе сторицею.
Тоді чому ти не поспішаєш його доставити?
І бути вільною від відповідальності?
Бо я не певна, що трапиться далі.
Тоді ти будеш вільною.
Вільною обирати.
Всеотче і Валькірії,
погляньте на мене прихильно
і дайте мені перемогу.
Отче наш, нехай святиться ім'я Твоє, хай прийде
Царство Твоє, хай буде воля Твоя,
як на небі, так і на землі.
Всеотче і Валькірії,
погляньте на мене прихильно
і дайте мені перемогу.
І не введи нас у спокусу,
але визволи нас від лукавого.
Амінь.
Хай що станеться зі мною,
ви не можете дозволити Олафу забрати його, ви розумієте?
І, якщо я помру і хтось спитає про мою дитину,
скажіть їм, що це син Гаральда Сігурдссона,
внук Еріка Рудого
і племінник Лейфа Ерікссона.
А його мати — Фрейдіс.
Хранителька віри.
Сюди.
Пам'ятай про сигнал.
Зараз.
Язичницька погань! Зрадник!
Йорундуре!
Дайте сигнал човнам.
-Чому? -Зробіть це.
Йдіть.
Там. Вони знешкодили катапульту.
Веслуйте!
Весла! Гребіть!
Скажи моїй матері…
що я не зрадник.
Приготуватися!
Де її люди?
На кого вона чекає?
На мене.
Я прийшов по нього, Фрейдіс.
От як ти б'єшся один на один,
зі всім своїм флотом?
Я лише хотів, щоб моїм людям було краще видно битву.
Не щодня можна побачити, як великого Олафа Гаральдссона
переможе жінка.
Це син Канута?
Так, король Норвегії, Свен.
Королю Норвегії.
Чому б тобі не підійти, тут буде краще видно?
Що написано на вашому мечі?
Написано «Хранителька віри».
Це моя доля: захищати тих, хто поклоняється старим богам.
А моя — викорінити ці стародавні міфи.
Треба було тебе вбити у Великій залі,
коли ти вбила Ґуннара.
Я давала тобі можливість.
-Але ти нею не скористався. -Що ж, зараз я тут, Фрейдіс.
Але перед тим, як я тебе вб'ю,
запропоную тобі останню можливість
отримати таїнство хрещення у Христі
і обіцянку вічного життя.
Спокутування.
Вічне життя.
Усі ці чоловіки хрещені?
Так.
Усі до останнього.
Добре.
Мені не докорятиме сумління.
Біжіть!
Свене!
Фрейдіс!
Забирайся! Не лізь!
Тепер твій хід, Олафе.
Ти можеш думати, що вбила мене, Фрейдіс,
та насправді все не так.
Ти зробила мене мучеником,
чиє ім'я пам'ятатимуть
ще довго після того, коли забудуть твоє.
Але хто залишився, щоб це розказати?
Ні! Будь ласка.
Помилуйте мене, прошу.
Вставай, королю Норвегії.
Хто з вас Гаральд Сігурдссон з Норвегії?
Я Гаральд.
Імператор Роман
приїхав з Константинополя, щоб привітати вас.
Ми чули плітки, що могутня група вікінгів
пройшла через застави печенігів з групою жінок.
Це не чутки.
Хан мертвий.
Це досягнення,
яке мало хто може уявити, і навіть менше — ствердити.
Ваша високість подолали цей шлях, щоб подякувати нам?
Ні, я прийшов побачити,
чи ви привезли скарб Вітоміра з Чуді.
Вітомір не пережив подорожі,
але його дочка, Елена — так.
У неї є те, що вам треба.
Так, я знаю.
Ми вже підтвердили його справжність.
Ви настільки ж гарні, як це описував ваш батько.
Ласкаво прошу до нового життя.
Нового життя?
Ви не знали, що саме ви доставляли?
Я думав, це був медальйон.
Ні.
Це була моя наречена.
Нова імператриця Константинополя.
Всі ви,
вдячність чекає на вас у Константинополі,
як і винагорода за вашу сміливість.
А ти, Гаральде Сігурдссоне,
я у тебе в боргу.
Я дам тобі все, чого ти попросиш.
-Усе? -Саме так.
Я підберу ціну.
Добре.
Чоловік з такими навичками став би мені в нагоді.
-Дай їм усе, що захочуть. -Так, пане.
Ти могла мені сказати.
Якби ти знав, що б ти порадив зробити?
Не виказувати себе.
І ми б удвох прибули в Константинополь з порожніми руками.
Зараз ти маєш повагу самого імператора.
А ти його імператриця, недосяжна для мене.
Ніщо не недосяжне для тебе.
Хто це?
Свене!
Де Олаф?
Як ти дістався сюди?
Ти, мабуть, Фрейдіс.
Я повернула вашого сина, хоча й не мала потреби.
Я дякую вам.
Що ви просите за цю добру справу?
Миру.
Даю вам слово.
Як матір матері.
Я маю право вимагати помсти.
Я вірю їй!
-Суд боєм. -Зі мною?
Сотні? Радше, тисячі.
Хрест, що несе меч, ніколи не був тобою.
Якщо ми помремо, помруть наші боги.
Без гренландців Лондонський міст би досі стояв,
але ми — ні.
Ви Фрейдіс, так?
Хранителька віри?
Так.
Це я.
Поглянь.