Дихай, Фрейдіс.
-Дихай. -Не торкайся мене!
Вже майже час!
Дихай, Фрейдіс.
Покладемо тебе, Фрейдіс.
Не торкайся мене!
Варто!
Вбивці! Я не довіряю вам!
Фрейдіс, давай допоможу.
Ти зараз тут, але дай нам тобі допомогти.
Мені нічого від вас не треба.
Ти хочеш, щоб немовля було в безпеці, правда ж?
Ми в безпеці. Боги захистять нас.
Ідіть геть!
ВІКІНГИ: ВАЛЬГАЛЛА
Арабська — мова вчених.
Вона точна, тому вчені з усього відомого світу
можуть обмінюватись ідеями, дебатувати й сперечатися без неоднозначностей.
Коли ти це зрозумієш, зможеш відкривати всі двері…
Навіть ті, які відкрити важко.
Ти вчишся швидше, ніж я очікувала.
Ми вдарились об щось!
Що сталося?
Стерно зламане! Опусти вітрило.
Потрібна металева стрічка, щоб трималося.
Зможеш це полагодити?
Без кузні — ні.
Є одна у Кодаку.
-Наскільки це далеко? -Недалеко.
День по воді, але через гори за кілька годин.
Тоді ставимо табір. Лейф і я підемо.
У них є ринок? Може, ми всі підемо.
Ні. Вам треба пильнувати човен.
І будьте пильні. Бути на березі небезпечно.
Всеотче.
Має бути причина, чому ти привів мене сюди.
Пришли
валькірію Ейр до мене.
І наповни мене
силою
у мить потреби.
Тобі байдуже на неї й на її дитину?
Про Фрейдіс добре дбають.
Вона сильна.
А як щодо людей?
Вони слухають і дивляться, Гарекре. З часу погрому вони збентежені.
Я не хвилююся щодо людей.
Вони знають, що помилилися.
І, як діти, вони шукають прощення.
Не так, як…
Йорундур.
Я тобі казала.
Йому подобалась дівчина ззовні, і йому досі боляче від її втрати.
Але це минає.
Сподіваюся.
Що я роблю не так?
Не цілься в рибу.
Цілься туди, де риба буде, коли стріла вдарить воду.
Чудово.
Тепер ще п'ять.
Ми голодні!
Хоча ти гарна,
мене більше цікавить медальйон, що в тебе на шиї.
Просто підвіска, яку мій батько мені дав.
Я так не думаю. Бачив схожу раніше, в Константинополі.
Ми обидва знаємо, що та підвіска особлива.
Йди геть.
Геть!
Змилуйся наді мною.
Омий мене ретельно від аморальності, очисти мене від гріха.
Що Ґодвін казав тобі про Ведмедя?
Я ніколи не чула того імені.
ЕЛЬФВІНА
Дякую, принцесо Ґіто.
Вона була б рада, що ви зайшли.
Співчуваю вашому болю, ярле Ґодвіне.
Сподіваюсь, він мине.
Я також.
Побачив вас тут, допомогло.
Тут були погромники.
Не дуже, як на жвавий ринок.
Шукай метал.
Що думаєш?
Тут є з чим працювати.
Давай розпалимо вогонь і подивимось, що можна зробити.
Хтось іде!
Він печеніг?
Виглядає як варяг.
Щось гарно пахне.
Я до вас із миром.
Просто довго не бачив човна на річці.
Я здивований. Чий він?
Мій.
Це гарний човен. Куди ви прямуєте?
Константинополь. Якщо пройдемо повз печенігів.
Тоді ви вчасно. Вони не такі сильні, як раніше.
Як так?
Не було торгівлі, нікого грабувати,
багато племен перекочували на схід, до Волги,
де краща здобич.
Ти работорговець.
Так. Мене звуть Ґестр. А тебе?
Мене звуть Баґґі.
Ти, мабуть, впливова людина, Ґестре.
Одна справа мати рабів у Новгороді чи Києві,
де закон захищає твою власність,
але робити це тут, де правлять лише сильні, —
я тебе поважаю.
Я бачу, що твій човен не має стерна.
Його ремонтують у Кодаку.
То вас більше.
Там лише двоє.
Там чудові ремісники.
Це ваш раб-печеніг?
-Він наш поводир. -Сліпий печеніг — ваш поводир?
Ви не знаєте, хто це такий, правда ж?
Це зниклий брат хана, Курія.
Коли брат вашого поводиря став новим ханом,
він викрав його жінку, осліпив його
і змусив його слухати, поки хан ґвалтував її цілу ніч.
Наступного дня, поки хан спав,
дружина Курії звільнила його й допомогла втекти.
І за ці її вчинки хан закатував її
і зараз щоночі п'є вино зі срібного келиха, зробленого з її черепа.
І призначив нагороду за голову свого зниклого брата.
Він вартий грошей?
Великих грошей.
Вам час іти.
Так, звісно.
Смачного.
Гарної дороги, друже.
То він правду каже?
За твою голову є винагорода?
-Так. -Тоді чому, в біса, ти повернувся?
-Вбити свого брата. -У нас мало часу.
Часу до чого?
Він повернеться з іншими.
-Чому ти так думаєш? -У нього було багато кроликів на сідлі.
Він не тільки себе годує.
Що ти бачиш у Маріам?
Вона дуже розумна.
І навчила мене читати й писати.
Гренландія — зовсім не рай.
Там треба бути більше тваринами, ніж людьми.
Маріам показала мені інакше життя.
Світ думок та ідей.
Я бачу щось інше. Ти кохаєш її.
А якщо й так?
Вона помирає, друже.
Я бачив, як тобі було боляче через смерть Лів.
Я не хочу, щоб тобі знову було так боляче.
Не турбуйся за мене.
Я впораюсь.
Нам буде потрібен кожен, коли варяги повернуться.
Ґестре.
Звільни жінок.
Ні, вони — моя власність.
Йди в свій ящик.
Йди в свій ящик, або я їй горло переріжу.
Ґестре, варяги — злодії. Вони повернуться, щоб забрати все.
Ні, ви злодії! Усі ви! Рухайся. А тепер усі геть з мого човна!
-Я думав про Фрейдіс сьогодні. -Справді?
Не певен, що хочу про це чути.
Коли я повернуся з Константинополя з багатствами,
я куплю човен, попливу в Йомсборґ і одружуся з нею.
Чому ти думаєш, що вона захоче вийти за тебе?
Думаю, мій успіх доведе, що я гідний.
Що?
Я знаю цей погляд. Ти знаєш щось, чого мені не кажеш.
Допоможи мені з цим.
Треба зігнути його, поки гаряче.
У жодному разі не відпускай, зрозумів?
Ага.
Гаральде.
Так?
Фрейдіс виношує твою дитину.
Як давно ти це знав?
Відколи покинули Норвегію. Вона змусила пообіцяти не казати тобі.
Ти, сволото. Я думав, що ти мій друг!
Я твій друг, саме тому не говорив тобі.
Можеш відпускати.
Лейфе…
Це моя дитина.
А вона — моя сестра.
Вона розуміла: якщо ти знатимеш, що будеш батьком,
то не покинеш її.
І вона мала рацію.
А ти,
ти чекав, поки я не зможу повернутись, щоб сказати.
Бо ти б повернувся. Майбутній королю Норвегії.
І це б не допомогло тобі.
Чи їй.
Привіт.
Сину мій.
Мій прекрасний хлопчику.
Тобі боляче, як і твоєму батькові.
Я назву тебе Гаральдом.
Ніхто не знає, що доля готує.
Одне ми обидва знаємо…
Фрейдіс буде доброю матір'ю.
У мене цей.
Не підходь.
Ні.
Ні!
Прошу.
Не забирай його.
Прошу, не забирай мого сина, будь ласка.
Він не твій син.
Він мій.
Дивіться!
Син обраниці!
Фрейдіс подарувала нам хлопчика.
Першого сина Йомсборґу.
Ми таки благословенні богами.
Він сильний, як Тор і Відар,
але прошу вас усіх молитись за нашу Фрейдіс.
Пологи були дуже важкими.
Мені шкода казати,
що вона тяжкохвора.
-Ні! -Моліться за її одужання.
Так!
Але, якщо на це воля богів…
вона не видужає,
знайте, що вона лишила нам свій подарунок.
Обраного сина Йомсборґу!
Йорундуре!
Йорундуре.
Звучить, ніби він усе вирішив стосовно майбутнього.
Ні. Він хоче тебе повернути.
-Але почувається зрадженим. -Зрадженим?
Він зрадив нас!
Ти порушив правила!
Просто скажи, що помилився.
Це все, що він хоче почути, і все буде так, як раніше.
Прошу.
Ласкаво просимо ще раз! Бачу, ти друзів привів.
Що це?
Коли ти пішов, він здичавів.
Він вбив Ґестра і погрожував всім.
Ми хочемо взяти винагороду за нього, та не можемо підійти.
Ми допоможемо з цим.
Ходімо. Випиймо.
Що з ним сталося?
Він з'їв поганих грибів. Йому пощастить, якщо переживе ніч.
Ходімо. Випий з нами, поки твої друзі розважатимуться.
Мій чоловік робить найсмачніше вино.
Воно чудове.
Хто хоче вина?
Бачиш? Я ж казала.
Це старий родинний рецепт.
-Воно смачне! -Нектар богів.
Тож це правда, що кажуть про варягів?
Що це єдині люди, кого бояться печеніги.
-Хто так каже? -Всі у Новгороді.
Історії, які розповідають, легендарні.
Розкажи одну.
Я прийшов попросити твого пробачення.
Ти знаєш мої плани на цих людей. Як їх використати.
Я був спантеличений.
І мені соромно.
Твоя мати каже,
що причиною спантеличення була красива біженка.
Змусила мене повірити, що якимось чином ми всі можемо жити разом, як рівні.
-Цю жінку вбили у бійні? -Так.
Але зараз я бачу…
що так мало бути.
Тоді я приймаю твоє визнання провини.
Але…
я маю знати, що можу тобі довіряти.
Тобі треба вбити Фрейдіс.
Вбити її? Чому?
У мене її дитина. Вона більше не потрібна.
Але…
що люди подумають?
Подумають, що вона померла природною смертю після пологів.
І влада, яку вона над ними має, помре з нею.
Ти це зробиш?
Так.
Для Фрейдіс.
Одін наглядає за нею.
Йорундуре, скажи Фрейдіс, що ми молимось за неї.
Сподіваюсь, вона видужає…
Зробімо пожертву.
Молімося про допомогу.
Фрейдіс. Це я, Йорундур.
Фрейдіс?
Фрейдіс!
Фрейдіс, це я! Фрейдіс!
-Я тут, щоб допомогти. -Де мій син?
Про нього дбають.
-Принеси його. -Я не можу.
-Тоді забирайся. -Послухай мене! Гарекр хоче вбити тебе.
-Я маю тебе витягти звідси, сьогодні. -А моя дитина?
Він у безпеці. Обіцяю тобі. Його не скривдять.
Я не піду без свого сина.
У мене є готовий човен у затоці за храмом в лісі.
Я тебе проведу вночі,
але просити взяти твого сина — це занадто.
Я не піду без нього.
Я знайду спосіб забрати твого сина.
Не торкайся їжі.
Вона отруєна.
Ось. Беріть іще!
У вас бенкет без нас?
Запрошуємо, брате! Ходіть!
-Запрошуємо! -Мої браття.
Випивка й жінки!
Занюхали вас за кілометр.
Бачу, браття.
У тебе гарне волосся.
Що то за шум?
Хто там?
Це пастка!
Заберіть жінок, убийте чоловіків!
Вбийте чоловіків!
-Відпусти її. -Покладіть зброю!
Або я вб'ю її.
Візьміть печеніга.
Рухайся!
Одягніть їх назад.
Зараз!
Візьміть їх.
Зачекайте!
Залиште їх, і я дам вам це.
Це від імператора з Константинополя.
Воно гарантує безпеку і великий скарб його власнику.
Принеси це сюди.
Ні.
Спершу відпустіть їх, або я викину це в річку.
Думаєш, що можеш торгуватися зі мною?
Ти забула,
що той, хто має силу, встановлює правила?
І це — не ти!
Звільніть мене! Я ваш боржник!
Як ви посміли дозволити їм зробити це зі мною?
Це мій човен. Вони — моя власність!
Прошу.
У мене є свої права.
Ми маємо прикріпити стерно.
Де мій син?
Мені треба, щоб ви обидва загорнулися в це.
Я мушу вас винести.
Немає потреби охороняти двері далі. Жриця мертва.
-Покиньте нас. -Так.
Я вбила невинну жінку, Аґнаре?
Як я могла її не підозрювати?
Її заручини з Ґодвіном, це було надто… надто зручно.
Чому чоловік з такими амбіціями хотів би одружитися з убогою жінкою?
Для мене це не має сенсу.
Я молюся, щоб Бог звільнив мене від моєї провини
і скерував до відповіді, яку я шукаю.
Я перестав молитися про відповіді й пішов шукати власні.
Я дізнався, що ярл Ґодвін часто зустрічався
з чоловіком на ім'я Купер.
Він має шинок за стінами.
Що цей чоловік знає про ярла Ґодвіна?
«Він найкращий чоловік, що ходив по цій Землі».
Вірю, що ти змусив його бути більш чесним.
Бачили, як Ґодвін віддав комусь цілу купу монет
за кілька днів перед замахом на вас.
Вбивці?
Ні.
Чоловіку на ім'я Джон Барр.
-Ведмідь. -Він з Сассексу. Де ріс Ґодвін.
Я знайду його.
Ні.
Ми його знайдемо.
Чому ми зупинились?
Я щось почув.
Будьте тихо.
Що ти робиш, Йорундуре?
-Я забираю її тіло. -Чому? Я не казав тобі це робити.
Люди не повірять, що боги дозволили Фрейдіс померти в її храмі.
Вони щось підозрюватимуть, тому я хочу поховати її.
Ти що, думав, я в це повірю?
Ти зрадив мене раніше, чому вірити тобі зараз?
Якщо ти так думав, то чому дозволив мені з нею вийти?
Щоб зараз позбутись вас обох!
Ні. Ти не можеш її вбити!
Він зрадник.
Тримайте його.
Ходи сюди!
Ходи!
Її немає.
Обшукайте ліс.
Зараз.
Ти й ти, сюди.
Сюди!
Обшукайте річку!