Тільки за минулий рік 84 000 людей.
Тільки в США.
І це просто здогад. Не можна дізнатися справжнє число.
З 1985 року — 941 878.
Знову таки, тільки в США.
Знову таки, просто здогад.
Але ми знаємо краще, так?
Мільйони, Родерику.
Мільйони.
І це тільки смерті.
Хтозна, скільки ще залежних.
Знищених.
Твій остаточний рахунок… збіса вражає, Родерику Ашере.
Це справді ти.
Вибач, не можу прийняти твою відставку.
Я намагалася пояснити твоїй сестрі, що математику не зміниш.
А вона собі вигадала, що…
Якщо я помру, це спиниться?
А це недобросовісно.
Хіба не так?
Вона намагалася мене обдурити.
Назви свою ціну.
Ох, любий.
Ти кумедний.
Номери вже заблоковані.
Залишилося кілька транзакцій.
І послухай…
дзвіночок відкриття.
Сьогодні дзвонив представник «Фортунато Інкорпорейтед».
Я це дуже ціную.
Вони порвуть твої свідчення.
Вони не мали говорити з тобою, поки мене немає, і вони про це знають.
Можеш дати справжні свідчення.
Я дала правдиві свідчення.
Правда в тому, що твій батько помер під час жахливого нещасного випадку,
але важливо, щоб він помер гідно.
Він привіз твою маму додому, щоб дбати про неї.
Хтозна, що вона могла зробити з собою в її стані.
Він понівечив її.
Правда?
Ти бачила, як це сталося?
Дивися, я не чекаю, що ти це зрозумієш,
але твій тато мав вирішальний голос у раді.
Коли він помер, імперія зависла на волосині.
Він образив і понівечив мою матір.
А потім прийняв наркотики, і, думаю, убив себе.
Ну, твоя мама пережила багато,
але вона дуже добре розуміє цю сім'ю.
І клянуся тобі, коли я з нею поговорю, вона зробить якнайкраще для компанії.
Тоді ви з нею не поговорите.
Мені байдуже, що добре для сім'ї.
Чи для компанії.
Ідеться про мою маму.
І якщо думаєте, що й ви підійдете до неї з обценьками,
то через мій труп, упиряко.
Я хочу дати ще одне свідчення.
Тобто я маю сказати, я…
Я пишаюся нею.
Ти ж знаєш, звідки це в неї, так?
Незручна ситуація.
Ти ще йому не сказав?
Ще ні.
Не сказав мені що?
Оскільки Фредді помер, рада хоче… Легкого шляху немає…
Мене викинули.
Зі смертю Фредді їм потрібен хтось, хто швидко стане…
- Це я. - Звичайно.
Просто дала мені вбити себе, перш ніж ви б мене вбили.
Я вражений, Медс.
Хочу підписатися на твою розсилку.
Рада — це рада.
І я контролюю їх не більше, ніж ти.
Вони б не посміли.
Нізащо, якби в них не було тріщинки.
Це ти їй допоміг, Артуре?
Коли ви зробили свій хід? Після Вік? Хороший розрахунок?
Усе було не так.
Це були рівною мірою розрахунок і милосердя.
Але, як ти й сказав, мій розрахунок був вдалим.
Байдуже, Меделін.
Вона б не дала мені померти.
Ваша рідна сестра відрізала вам голову.
Саме це й сталося.
Мій бос сказав, що ми виграли, коли вас подали на тарілочці.
«Немає сенсу штовхати справу. Дракона вбили».
Я казав, що він помиляється.
Він каже: Родерик Ашер втратив своїх дітей і компанію.
Чого ти ще хочеш?
А чого ще ви хотіли?
Справедливості.
І яка вона?
За те, що ви зробили?
Я не знаю.
Думаю, я її впізнаю, коли побачу.
Надіюся, ви…
побачите її.
І я впевнений, що так і буде.
Знову ваша онука?
Вона найкраща з нас.
Ви так захоплено говорите про неї, а не хочете відповісти їй.
З усіх моїх дітей я найбільше схожий з Тамерланою.
Аутсорсинг близькості.
У Ленор це завжди було.
А потім це зникло у Фредді та Теммі. Я не… Не знаю, можливо, я…
Я видушив це з них.
Аннабель, вона мала опіку і…
Я не міг цього витримати,
тому я почекав, щоб вони стали достатньо дорослими, й закидав їх грішми.
Просто показав їм ціле життя, і вони обрали мене. Звичайно, обрали.
І коли вони з'явилися біля моїх дверей,
я подивився на них і побачив себе.
Але те, що в них було від їхньої матері…
воно зникло.
Було вбите грошима.
Та Аннабель просто не могла існувати без них.
Але вона завжди жила всередині Ленор.
Мій вогонь, але…
серце її бабусі.
Моральний компас бабусі.
У Ленор це завжди було.
Я бачив її сьогодні.
Кого?
Аннабель Лі.
На похороні.
Наше кохання сильнішим було…
Ніж кохання всіх тих, Хто був старшим, ніж ми
І мудрішим значно, ніж ми…
І ні янголи Раю вгорі, Ні демони в глибинах моря
Не зможуть душу мою роз'єднати
З душею Прекрасної Аннабель Лі
Як ти тут?
«Він багатий».
Коли люди питали, як ти забрав їх,
як переконав їх піти від мене.
«Він багатий, — казала я. — Він багатий».
І ти не розумієш, що означає це слово.
Вони були такі юні.
Відчували лише голод,
і ти сказав: «Так, ходімо зі мною. Їжте досхочу».
Як я могла з цим змагатися?
Проте ти їх не годував, правда?
Ти морив їх голодом.
Від них лишалося все менше й менше, поки одного дня вони не спорожніли.
Їх викачали.
І ти почав наповнювати їх…
Чим ти їх наповнив, Родерику?
Що в тебе було, щоб наповнити їх?
Бо ти не був багатим, так?
Увесь цей час я думала, що ти був багатим, але я…
Зараз я тебе бачу.
Дивлюся на тебе й бачу…
тебе.
Твою вбогість.
Аннабель.
Можливо, це прихована доброта.
Може, вони померли в дитинстві.
Що ти зробив?
Про що ти, трясця, думав?
Я знав, що ти не зрозумієш.
Ти зрадив Оґґі.
- Оґґі… - Він чинив правильно.
Його звільнять, Родерику.
Ну, він сам це влаштував
і, якщо чесно, був ідіотом.
- Наївним. - А яка тоді я?
Я не це мав на увазі.
Ну, я теж така.
Бо тепер ти ходиш коридорами «Фортунато»
з рукою Руфуса Ґрізволда на плечі.
Ми не покінчили з ним.
Я маю піти.
Не будь дурною.
Ні, я повинна. Я…
Я не знаю тебе, Родерику.
Чоловік, якого я знаю, якого кохаю, не зміг би… ніколи…
Але ти — не він.
Правда?
Я думаю…
Я його вигадала.
Бо місяць не сяє вгорі Без того, щоб мрії принести мені
Про прекрасну Аннабель Лі
І зірки з висоти не сяють Якщо про очі не нагадають
Прекрасної Аннабель Лі
І коли находить ніч Я лягаю пліч-о-пліч
З найдорожчою своєю Нареченою й життям
У гробниці біля моря
Край могили біля моря
Родерику.
Пришли швидку, але без галасу, без імен.
Буде зроблено.
Час настав.
Час настав, Родерику.
Ви сказали, що розповісте, як вони всі померли.
І розповіли.
А ще ви сказали, що зізнаєтеся.
Більше не залишилося тіл, Родерику.
Більше немає скелетів у шафі.
Скажіть, що сталося.
Час настав.
Гаразд, Оґґі.
Перейдімо до цього.
Я вас точно не спокушу?
Ні.
Якби ж я так сказав.
1980 РІК
Ось і він!
Мій, трясця, герой.
Пані й панове, складіть ваші руки разом,
Родерик Ашер, майбутнє «Фортунато»!
Так!
Ти не уявляєш.
Добре, я не спав два роки, Родді,
два довбаних роки через того тхора, який ішов моїм слідом.
Але ти так гарно прокрутив цю штуку!
У тебе не швидкий прогрес, Роде,
ти на верхівці драбини, ясно, ти там.
Ти моя права рука.
Я сказав раді, сказав акціонерам,
ти найкраще, що траплялося з цією компанією.
Знаєте, ви маєте їм сказати, що це була ваша ідея.
Що ви з Родериком вигадали це разом,
і ви просто зіграли свою роль.
Знаєш, може, я вже так і сказав.
І це навіть не брехня.
Тобто більше — ні, бо ти — моя людина.
Я маю на увазі, слухай, я попросив змінити креслення нової будівлі.
Вони будують кабінет поруч із моїм. І він твій, так?
Куди б я не йшов, ти йдеш зі мною. Ти сам себе зробив. Ясно тобі?
Немає нікого на цій клятій планеті,
кому я б довіряв більше, ніж тобі.
І немає жодної людини, друга чи ворога, хто б про це не знав.
Добре?
- Вип'ємо. - Цим і займаємося.
Ви по хересу?
Боже мій. Що це?
«Амонтильядо». Ого!
Потужне вино для потужного чоловіка.
Збіса точно.
Ця пляшка, імовірно, коштує більше, ніж твоя річна п…
Ну, твоя колишня платня.
Бо відзавтра ти зможеш купатися в такому.
За «Фортунато».
Так, трясця, так.
За «Фортунато».
Добра річ. Ні, не соромтеся, до дна, погнали.
Я хочу насолодитися.
Насправді, мені треба швиденько відлучитися.
Так, іди, роби своє.
Гей, молодець, друже. Довбаний герой.
Дякую.
- Гарний вибір. - Так?
Ніхто сюди не забреде.
Ти знаєш, що це, так?
Це… стане основою моєї нової будівлі.
Яка буде заввишки 70 поверхів…
Знаєш, що іще?
Ми можемо галасувати, як хочемо.
Чесно?
Добре.
- Терпіння, крихітко. - Так?
Буду з тобою чесним.
Думав, ти холодна, як риба, коли ми зустрілися.
Така ти подобаєшся мені більше.
Чекай.
Якщо зможеш дістатися сюди, роби зі мною, що хочеш.
Приймаю цей виклик.
Гей.
Усе, що хочеш, жеребчику.
Що за чорт?
Ти великий, сильний, владний чоловік.
Що це?
Дивися, Родді, він отямився.
Ви мене чимось накачали?
Мені сподобалося, як ти вдав, що вражений,
ніби можеш відчути різницю між хересом й амонтильядо.
Що це, дідько, таке?
Це вороже поглинання.
Серйозно, що це?
Я думала, ми побачимо всі стадії,
але схоже, буде тільки заперечення.
Ми закінчимо цю стіну й далі чутимемо:
«Серйозно, що це?»
Гей!
Почалося.
Випустіть мене звідси негайно!
Я вас, трясця, вб'ю!
Тоді точно ні.
І насправді думаю, що так це стає самозахистом. Тому дякую за це.
Довбані вилупки.
Я розчленую вас і трахну кожен шматок. Ти мене чуєш?
Лють просто чудова.
Допоможіть! Хто-небудь…
Добре.
Ви мене розіграли.
Розіграли. Ви двоє, трясця. Вам вдалося.
Ви справжні крутелики, так?
Дякую.
Слухайте, я вражений.
Я можу бути чарівником. Можу змінити ваші життя.
Ось у чому річ, Руфусе.
Родерик кинувся навперейми федералам,
піймав кулю, підчистив усе,
але це не означає, що федерали не мали рації.
Сфальсифіковані дані й підписи, фальшиві дослідження
і, ну, розкрадання могил.
Тіла зникали після участі в дослідженнях «Фортунато».
Думаю, тому що хімічні речовини в їхніх тілах викрили б вас.
Ти це все спинив. Виправив.
Так, поки що.
Ми йдемо до ради й кажемо, що уникли кулі,
але рак іде глибоко,
і людина, яка стоїть за всім цим, відповідальна людина,
вона має піти, хіба ні?
Заради компанії.
Ви хочете, щоб я що? Звільнився?
Зізнався?
Чого ви від мене хочете?
Нічого.
Гаразд. Послухайте мене.
Добре. Я… Добре. Я зрозумів.
Я не мав змушувати Родерика брати це на себе.
Так? Ідеться ж про це?
І ваша правда, це було паскудством!
Але я не знав! Так? Я не знав, із ким я маю справу.
Я обрав не того простака.
Добре? Та зараз цьому кінець.
Ми це проминули. І тепер я знаю, ясно? Я тебе недооцінив.
Дідько, послухай мене, я можу тобі дати все.
Можу дати те, що ти хочеш. Акції, опціони, підвищення.
Меделін, ти маєш працювати на нас. Будеш віцепрезиденткою?
Радше головною операційною директоркою.
Так, трясця, так, добре. Чому ні?
Тобто це забере якийсь час,
але це чудова мета. Довготермінова, так?
Припиніть.
Припиніть! Добре…
Три мільйони.
Доларів. Курва, кожному.
Для початку!
Рада буде стурбована, коли дізнається, що ти зробив.
Тому ти зник, утік.
На пляж — туди, де немає екстрадиції.
Компанія в штопорі, не може просувати свої продукти,
усі вони — зіпсований товар.
Увесь список у папці.
І ніхто не хоче пхати свою голову в цю петлю.
А раптом федерали знову вирішать її затягнути.
Хоча, а якщо… є кандидат, який уже раз уник повішення.
Може, це хтось, про кого рада вже чула.
Хтось, кого сам Руфус Ґрізволд вважав висококласним,
куленепробивним, гідним довіри без вагань.
І якщо врахувати мою нинішню популярність, це буде швидко.
Особливо після того, як ти стільки про нього торочив.
А тепер…
Як ти сказав, можеш галасувати, скільки хочеш.
Ніхто не повернеться на роботу ще тиждень, тому щасливого нового року.
Чекай.
Ця свічка світитиме тобі десь годину,
потім, боюся, ти лишишся в темряві.
ТИ ТАКИЙ ДРІБНИЙ
Ти певна, що ніхто сюди не прийде?
Ні, не цієї ночі.
А він не доживе до ранку після ціаніду.
Я не можу повірити, що він його не відчув. Він справді… нічого не тямить у хересі.
Побудемо нагорі трохи?
Щоб нас побачили.
Я так думала, але ні. Надто чисто. Краще хай бачать, як ми йдемо.
Якщо копи запитають, я трахнулася з ним в машині,
він пішов, щоб щось занюхнути, а ми з тобою пішли в інше місце.
Нас цього вечора мають бачити, але не перевіряти.
Зрозумів?
Менше свято.
Бар по-сусідству.
Щось таке.
Я думав, він буде гучнішим.
І не кажи.
То куди ми йдемо зараз?
ЩАСЛИВОГО 1980 РОКУ
Вона одягнена в хутряне пальто, всипане діамантами,
і все розповідає про свій будинок у Кейпі.
А потім я дивлюся на її перепустку, вибачте, її нареченого,
а він — цей роздутий монстр-людина,
що просто набиває свою пащу ікрою компанії,
і я подумала, якби це був той, кому я б мала служити, з ким трахатися
за діаманти, хутро й будинок у Кейпі, цього б не було.
Отож, межа є.
Ні, це не межа, це стандарт.
Я не хочу цього, нічого з цього,
якщо для цього я маю задовольняти чоловіків.
А жінок?
Гей.
Я думав, це у нас зв'язок.
Я за різноманітність.
А що б зупинило тебе, красеню?
Не думаю, що таке є.
Усе цікавіше.
Я вважаю, що більшість людей має порогове значення.
Щось чи когось, ким би вони не хотіли жертвувати,
байдуже, яка солодка угода.
Я не такий, як більшість людей.
То що б ти зробив, щоб реалізувати свої мрії?
Люди мають купу планів, але до дій не доходить.
Що б ти хотів зробити?
Наприклад, якщо я зараз скажу,
що ви можете досягнути такого успіху, про який тільки мріяли?
Отримати всі гроші.
Усю владу. Ціле життя розкоші. Комфорту. Що б ви зробили?
Що б ви віддали?
Наша мати розповідала нам біблійні історії.
Казала про те, що лагідні успадкують Землю.
Ну, вона не успадкувала нічого.
Тож усе це гіпотетично: «Я б ніколи не…», «Трахнись, одружись, убий»,
«Що б ти зробив заради бару в Клондайку?»,
«Диявол на роздоріжжі».
Це все казочки.
Магічні боби та бобові стебла — дитячі казки перед сном.
Справжній світ у дарвінізмі. Виживання, хаос, влада.
Важелі.
Ти вбивця, чи не так?
Ви обоє.
Парочка справжніх убивць.
Я б так не сказала.
Справді? А як би ви інакше це назвали?
Тобто ви вбили Руфуса Ґрізволда сьогодні, так?
І ви тут, щоб створити алібі.
Ця барменка скаже, що ви були тут усю ніч.
Аж до закриття і ще трохи.
Що, як я можу гарантувати, що вам це зійде з рук?
І не тільки це.
Усе.
У добрий час, і то досить скоро, тебе оберуть генеральним директором, Родерику.
Або Меделін, якщо хочете.
Ви будете королем і королевою «Фортунато». За правом народження.
Генеральним і операційним директорами, якщо хочете.
І я підсолоджу угоду.
Ніяких законних наслідків. Гарантовано.
Протягом усього вашого життя.
Люди намагатимуться, але вас ніколи не засудять за жоден злочин.
Компанія ваша, робіть, що хочете.
Будьте альтруїстами, благодійниками, або ні.
Хочу побачити, що ви зробите.
Про що ти, трясця, говориш?
Ви це відчуваєте.
Обоє.
У повітрі.
Ми сидимо за межами часу й простору.
Це мить, коли удача зустрічає нагоду.
І це пекельна угода.
І яка за неї ціна? Наші… душі чи що?
Нічого такого, та і якби й так,
ви їх сьогодні вже продали, по цеглинці.
Ні, нічого такого дурного.
Їх навіть у рахунок не впишеш.
Що, як я скажу, що ви отримаєте все це,
а заплатите потім?
Хай наступне покоління оплачує рахунок.
Отож, угода така.
Ви отримуєте весь світ,
а коли ви скінчите, у самому кінці,
саме перед твоєю смертю, Родерику,
перед тим, як ви однаково матимете померти…
ваш рід помре з вами.
Ну, просто гіпотетично…
скільки він проживе?
Він?
Не ми?
Ні, люба, ви двоє помрете разом.
Ви прийшли в цей світ разом і підете з нього разом.
Або ніякої угоди.
Я симетрична істота.
Ви проживете довге життя.
Довше, ніж жив будь-який чоловік у сім'ї Ашер.
Але коли завіса опускається, на поклін виходять усі.
Тобто…
Ті діти… у них буде шикарне життя.
Вони не знатимуть злиднів.
Можуть прожити десятиліття з усією розкішшю й можливостями.
Або можуть прожити трохи довше й виживати.
У чому більше любові? У 40‒50 роках блискучого життя?
Чи в 70‒80 роках тривог,
страждань і душевного болю?
Кожен Ашер, який існує сьогодні, і кожен Ашер, який ще народиться,
буде жити благословенним, привілейованим життям, потім вони разом підуть зі сцени.
Гіпотетично?
Ні.
Справжня угода.
Така пропозиція.
На ваш розгляд.
Що скажете?
Як на мене, хороша угода.
Я б сказав, ми домовилися.
Тоді скажіть це.
Домовилися.
І ти теж, Клеопатро.
Я…
У мене навіть дітей немає, це його угода.
Ти теж.
Домовилися.
У стародавньому світі ми це підписували кров'ю або плювком.
Пізніше був папірус.
Але угода є угодою по всьому світу.
Сьогодні ми просто вип'ємо.
Але не будь-що.
Коньяк Henri IV Dudognon Heritage.
100 років зберігається в бочках.
Названий на честь улюбленого французького короля.
Цінна річ.
Таке п'ють у найкращі дні життя.
Або в останню ніч на землі.
Цей момент вимагає такого.
За дім Ашерів.
Чий час настав.
Вам краще йти.
Поспати трохи.
У вас двох багато роботи.
Багато роботи.
Маємо розрахуватися.
Ми вже зробили це.
Ну, це було божевілля.
Збіса дивна дама.
Думаєш, вона мала на увазі те…
Розвіявся, як сон.
І коли ми повернулися додому, це здалося нереальним.
Усе здавалося.
А через день чи два ми так боялися, що хтось знайде Ґріза,
що обоє ніби зірвалися.
Ми були п'яні. Можливо, обдовбані.
Пам'ятали це по-різному.
Ніби індуковане божевілля.
Марення, розділене на двох.
І відтоді ми не говорили про це більше.
Ґріза так і не знайшли. Копи не з'явилися.
Рада проголосувала.
І почалася робота.
Почався ліґодон.
І всі ці роки це було дивним сном.
Не більше.
Пім шукав цю жінку.
- Ви сказали, він її знайшов. - Так.
Де вона була?
Саме там, де й була весь довбаний час.
Готова для доставки.
Виїжджаю.
Ого, це було чудово.
Вибач, я просто… Не могла стриматися.
Я бачила, що твій хлопчина припаркований там уже два дні, і подумала, трясця.
У мене було найкраще місце в домі.
Твоя репутація гарантована.
Ти прекрасний у тому, що робиш.
Налити тобі?
Прошу, сідай.
Я на це чекала.
То, твій хлопець, забравши мене,
збирався відрубати мені руки та голову,
а потім кинути тіло в бочку з-під нафти і викинути за сто кілометрів звідси.
Такі плани?
Перепрошую.
Нічого особистого.
Я знаю, Артуре.
І я тебе ніби підставила.
Тому теж перепрошую.
Ти справді мене не пам'ятаєш?
Ти мене дуже вразив.
Трансглобальна експедиція.
Об'їхати всю планету. Справжнє шоу.
Стільки грошей.
Це те, що я найбільше люблю в людських створіннях.
Голод, злидні, хвороби, ви можете все це виправити лише грошима.
Але не робите цього.
Тобто якби ви трохи відпочили від марних подорожей,
розважальних круїзів, космічних польотів мільярдерів,
дідько, припинили знімати фільми та телепередачі на один рік
і витратили ці гроші на те, що вам справді треба,
ви могли б вирішити все.
І ще б лишилося.
Але ти був першим, хто це зробив.
Трансглобальна експедиція.
Той чоловік у пустелі, вони його покинули, так?
Той гід в Арктиці. Дружній постріл поцілив у кишки.
І ще була та жінка.
Інуїтка.
Не ти.
Ти не брав участь.
Але ти бачив, що вони робили.
Я бачив.
Багато.
Ми… вірус, думаю.
Я про людей.
Але ви такі цікаві.
Тому я і вийшла нагору.
Хотіла побачити на власні очі, як відпливає корабель.
І ти теж мене бачив.
Чи не так?
Я стояла на кризі.
Із зірницею наді мною.
Що буде з тобою, коли Ашерів не стане?
Що, до речі, неминуче.
Ти насолоджувався відчуттям недоторканості протягом свого життя, але вона не твоя.
Вона їхня. Просто відбита тобою.
Дозволь вгадати.
Ти можеш щось із цим зробити.
Можу.
Як я сказала одному зі своїх клієнтів: коли я закінчу,
можеш стати посеред П'ятої авеню і застрелити когось,
і тобі за це нічого не буде.
Він скоро заплатить за рахунками?
Навіть я не всесильний.
Компанію «Фортунато Фарма» визнають банкрутом.
Сімейний траст поверне понад 4,5 мільярда,
включно з федеральними зборами, сплаченими частинами протягом дев'яти років.
Це дуже приваблива угода.
Це довбаний різдвяний дарунок.
Це рукостискання у супроводі мінету.
І ти можеш це зробити?
О ні, це станеться без мене.
Людство саме обгидиться.
Корпоративне правосуддя в цьому світі — це родзинка.
Тоді… що ти пропонуєш?
Є досьє.
Камілла Л'Еспанай дуже добре виконувала свою роботу.
У неї були досьє на всіх.
Навіть на тебе.
Тільки пошкребла по поверхні,
але й це потягне від 20 років до пожиттєвого.
Його знайдуть або не знайдуть.
Тому ти можеш або покататися на феніксі з попелу «Фортунато»,
або подивитися, як він летить геть, із камери федеральної в'язниці.
Це я можу зробити.
Чого ти хочеш натомість?
А що в тебе є, Артуре, у житті, яке ти собі збудував?
Які активи ти надбав?
Мене не цікавлять гроші, власність чи акції.
Справжні активи.
Що в тебе є?
Ні дружини.
Ні дітей.
Ні родинних зв'язків. Принаймні таких, про які б ти дбав.
Але всі щось люблять.
І ця любов стає заставою.
Ні.
У мене немає застави.
Застава — це важіль.
А на мене не можна впливати.
Жоден чоловік чи жінка не впливали на мене за 70 років життя.
І я не збираюся поступатися цим, а надто коли так близько до кінця.
Тому…
Дякую тобі за твою увагу.
І за твою щедру пропозицію.
Але, думаю, я заплачу за все сам.
Якщо тобі байдуже.
Справедливо.
Дякую.
Це було насолодою.
Не можу повірити, що ти не в лікарні.
Люба, я знаю про лікарні більше, ніж будь-хто будь-коли хотів би знати.
Я не проведу жодної ночі там.
Ні, тут мені значно краще.
Клянуся.
Усе гаразд. Ти не… Не маєш лишатися.
А куди я піду?
Мама в реанімації, а додому я не повернуся.
Дико, що Юнона лишила тебе самого.
Не ображайся на неї.
До речі, де вона?
У готелі Four Seasons.
Наразі, але…
Можливо, у клініці.
Або скоро там буде.
Але не звинувачуй її, вона…
Вона мала робити своє.
Ну, я нікуди не піду.
І я думаю, може…
Може, те, що ти не маєш більше «Фортунато», на краще.
Для тебе.
Там було недобре, дідуню.
Так і було.
Але воно було моє.
І, може, ти зробиш його хорошим.
Колись.
Ти це можеш, як думаєш?
Я кажу це з любов'ю.
Відпусти це.
Відпусти це все.
Тобто в тебе більше грошей, ніж ти колись зможеш витратити.
Ніж я колись зможу витратити.
Вклади їх у справу.
Виправ щось.
Піди від «Фортунато», ліґодону й усього поганого.
Ми чинили погано, дідусю.
Наша сім'я чинила погано.
Ще не пізно виправити це.
Поспи трохи.
Знаєш, ти… можеш лишатися.
Я сказав, щоб підготували гостьову кімнату.
Я тебе випередила.
Добраніч.
Хто ви…
Знаєш, я сказала їм.
Умови були чіткими.
А вони просто… Їм завжди було важко зосередитися на речах
поза їхніми безпосередніми турботами.
Тобто я не мала давати їм визначення
слова «рід», але…
Сідай.
У моїй роботі є багато того, що я люблю.
Але є ось такі миті, які не приносять мені задоволення.
Надіюся, ти це знаєш.
Дозволь мені розповісти історію про твою маму.
Бачиш, вона дуже добре відновлюється зараз, коли вона в клініці.
На це піде три роки, понад 100 пересадок шкіри,
фізіотерапія, реконструктивні операції.
Але вона витримає.
Вона сильна.
Її бойові шрами стають бронею.
Вона успадкує чималий статок, коли «Фортунато» розпадеться.
І вона одразу пустить його в роботу.
Віддасть більшість.
На боротьбу з домашнім насильством.
Але залишить собі достатньо для створення НО.
Вона відкриє відділення по всьому світу.
Назве її «Фондом Ленор».
На честь дочки.
І вона врятує багато життів.
Хочеш знати скільки?
Десятки в перший рік.
Потім сотні.
А далі — тисячі.
Потім ця кількість різко зросте.
За п'ять років — 600 000 життів. А за десятиліття — мільйони.
Понад три мільйони, насправді.
Потім стане важко рахувати.
Бо люди, яким допомагатиме вона, допомагатимуть іншим.
Ті допомагатимуть іншим. А ті — наступним.
І так триватиме…
Я хотіла, щоб ти це почула.
Це зробила ти.
Коли ти забрала її з дому, коли кинула виклик батьку, ти це зробила.
Ти врятувала цих людей.
Цей твій вибір відбився на мільйонах життів.
Я подумала, ти маєш це знати.
Чекайте. Про що ви говорите? Ленор Ашер не померла.
Померла.
Трохи раніше цього вечора.
Це неможливо, Родерику.
Це не…
Вона пише вам усю ніч.
Це проєкт Меделін.
Проєкт розумного ШІ.
Сканує ваші пости в соцмережах і робить штучних вас.
Вона не доробила його.
Думаю, їй би вдалося.
Якби був час.
Але вона… використала Ленор як бета-тест.
Зробила цей… бот Ленор нещодавно.
Гадаю, ця клята штука активувалася, бо пише мені.
Усю ніч.
Вона зависла на…
якійсь маячні.
НІКОЛ — НКОЛИ — НІКЛИ — НІОЛИ
Якось в опівнічний час
Міркував я
У зажурі
Дивлячись в глибоку тьму Я стояв там, повен страху
В сумнівах, у снах забутий Що живим раніш не снились
Непорушна впала тиша Темрява не ворушилась
І єдине слово чув я Тихий шепіт цей: «Ленор»
Але ворон непорушно Все сидів собі й сидів
На Паллади бюсті світлім Над дверима в мій покій
І в очах його, здавалось Демонічні сни зібрались
Лампа, що над ним світила Тінь його кидала синю
І моя душа із тіні На підлозі, що розмилась
Не підійметься ніколи
Думаю, ми дійшли до суті.
Хіба ні?
Світ без болю.
У цьому й була суть.
Ніхто не має терпіти навіть малий дискомфорт.
Це боляче. Це боляче, і вони плачуть, а я забрав біль!
Я простягнув руку й погасив полум'я в їхніх спинах,
у їхніх суглобах, головах і руках.
Я махнув своєю паличкою, але цього мало.
Завжди було мало.
Вони просто хотіли більше.
Більше й більше.
Ой, любий.
Не махлюй із шулером.
Ти так і приїхав сюди?
Коли ти востаннє водив свою машину?
І сьогодні ти робиш це босоніж.
Молодець.
Знаєш, я працювала з багатьма справді впливовими людьми роками,
але коли справа доходить до підрахунку кількості тіл, ти в моїй п'ятірці.
Подивися.
Це твої тіла.
Усі вони були б живі сьогодні, якби не ти.
Нове тіло щоп'ять хвилин. Це тільки в Штатах, але…
подивімося на світ.
Чому ти зайшов сюди сьогодні?
По дорозі додому.
До твого справжнього дому.
Щоб попрощатися?
Останній погляд на твою велику вежу.
Твою піраміду.
Це твій справжній монумент, Родерику.
Отам.
Це диво світу.
І воно вічне.
Це твій спадок.
Дай собі хвилинку.
А потім знайди шлях додому.
Нашу справу майже завершено.
Ти маєш зателефонувати Оґюсту Дюпену й попросити його про зустріч.
І це сталося сьогодні?
Так.
Ви сказали, там унизу Меделін.
Так і є. Принаймні, я так думаю.
Я зателефонував вам і прийшов сюди.
Родерику?
Родерику, ти тут?
Унизу.
Я отримала твоє повідомлення і не знаю, що сказати.
То на цьому все, так?
Більше нічого не вдієш.
Нічого.
І вона дає нам кілька хвилин на розмову, тому…
Гадаю, має бути щось…
Щось, що ми маємо обговорити.
Вип'єш?
Знаєш що? Так, а чому б, трясця, і ні?
Ти завжди казав, що ми з тобою — проти світу.
Казав, що ми змінимо світ.
Так і було, правда?
Так і було.
Коли ти почав зносити це сюди?
Дещо з цього моє, так?
Кілька днів тому.
З тих причин, що й фараони.
Тобто цей дім, цей…
цей каркас будинку — наша гробниця.
Тому нам потрібен весь декор, усі…
Усі ці скарби для загробного життя.
Благаю, скарби. Що це взагалі, трясця, означає?
Золото — це лише… перехідний елемент-метал, нічого особливого.
А гроші вже навіть не золоті, а просто нулі й одиниці.
Це узгоджена брехня.
Ми збудували життя.
Збіса привілейоване життя з нічого, окрім бруду й травми,
порожніх кишень і розбитих сердець.
Ми зробили це. І кажи що хочеш, а воно було збіса суттєвим.
Так і було.
Ми б вчинили інакше,
якби вірили, що ця жінка в барі була справжньою?
Це єдине запитання, що лишилося.
Ти повірила в це? Я…
Якщо чесно, я не пам'ятаю, чи повірив.
Я повірила достатньо, щоб поставити спіраль.
А ти й далі трахав без презерватива клятих стюардес.
Я був тим, ким був.
І за це я тебе любила.
А ті кляті люди, кляті люди отам, Родерику.
Якщо не хочеш ліґодон — не купуй його,
не хочеш залежності — не зловживай ним.
Вони казяться, бо ми зробили його доступним і бажаним.
От новина, це наша єдина робота.
Ці люди.
Вони хочуть повноцінний прийом їжі за п'ять доларів і п'ять хвилин,
а потім скаржаться, коли їжа з лайна й пластику.
У «МакДональдзі» днями й ночами подавали б один салат із капусти,
якби люди їли саме його.
Він доступний, але його не купують.
Ми фінансуватимемо дослідження СНІДу,
діабету та серцевих захворювань,
щойно з'ясуємо,
як ще кілька хвилин потримати наші старі члени твердими.
Яку частку ринку складають в'ялі члени, Родерику?
Десь 60‒70% галузі охорони здоров'я.
Пентагон витратив 83 мільйони доларів на віагру минулого року.
Тим часом Верховний суд, довбаний Верховний суд робить своє,
роздирає автономію, відбирає свободу у жінок,
нищить не лише їхній вибір, а і їхнє майбутнє, їхній потенціал.
Ми перетворюємо чоловіків на фонтани сперми, а жінок — на фабрики,
створюючи що, збіднілу робочу силу,
яка працюватиме та витрачатиме ту дрібку, яку заробляє, на споживання.
І чого ми вчимо їх хотіти?
Будинки, яких вони не можуть купити. Машини, які отруюють повітря.
Одноразовий пластик,
одяг, зшитий голодуючими дітьми в країнах третього світу,
і вони так цього хочуть, що вони благають про це,
вони кричать про це, вони наполягають на цьому.
І це ми проблема?
Ці довбані монстри, ці довбані споживачі,
ці довбані роти.
Вони вказують на нас з тобою, ніби ми проблема.
Вони, трясця, винайшли нас.
Вони благали про нас і досі благають.
Тому я кажу, що треба триматися з гордістю, брате.
Час оплатити рахунок.
Тож не ховаймося тут, у підвалі, ніби нам є чого соромитися.
Ні. Не нам. Ми з тобою — проти світу.
Байдуже, якщо це сама Смерть.
Якщо вона хоче кляту Меделін Ашер,
вона має сама подивитися мені в очі.
Вибач.
Паскуда…
Мені шкода.
Ти маєш рацію.
Ти клята Меделін Ашер.
Ти цариця.
Ти богиня.
І ти житимеш вічно.
Що ви зробили?
Відправив її, як царицю.
Царицю Таусерт, якщо точніше.
Вона звикає.
Тому їх закопували разом із їхніми речами.
Речами для потойбічного життя.
У неї там буде все, що їй треба.
Тільки треба трохи часу, щоб звикнути.
Що ви з нею зробили?
Я любив її.
Я вшанував її.
Так. А після того, як ви її «вшанували»…
Ви певні, що вона померла?
Знаєте, можливо, ні.
Зараз, коли ви це сказали, це набуває сенсу.
Наша мати була така сама.
Дякую, що прийшли сьогодні, Оґґі.
Вибачте за те, що я завдавав вам незручностей.
Може, я був неідеальним,
але ви не скажете, що ми не змінили світ.
Скільки людей може сказати це в кінці?
Я обіцяв зізнання.
І ось воно.
Я знав.
Глибоко в душі.
У чаклунську годину.
Я знав.
Я знав, що вилізу на вершину вежі по купі трупів.
Ми казали їм, що наша мета — втамувати біль світу.
Це наша найбільша брехня.
Не можна виключити біль.
Немає такої речі, як знеболювальне.
Уявіть, якби ми написали це на пляшечці.
Певен, я однаково продав би це.
Ніколи.
«Почувся довгий жахливий крик,
ніби голос тисячі вод,
і глибока й волога темрява біля моїх ніг похмуро зімкнулася
мовчки над уламками дому Ашерів».
Разом із собою він потягнув вниз усе інше.
Моя справа зараз безглузда.
Я подав заяву про відставку.
І пішов додому.
«ФОНД ФЕНІКС»
Усе успадкувала Юнона.
І розпустила компанію.
«Фортунато Фармасьютікалз» зачинили. Розібрали на шматки.
Перепрофілювали у «Фонд Фенікс».
Кожен долар пішов на реабілітаційні програми,
дослідження залежності та реабілітації.
І вона зіскочила з ліґодону.
Повністю.
Артура Піма арештували за кілька тижнів,
після того, як колишні помічники Камілли
передали поліції гору файлів.
Він здався в залі суду.
Не сказав ні слова на свій захист.
Його вирок єдиний у справі «Фортунато Фармасьютікалз».
І він помре у в'язниці.
АШЕР АШЕР — АШЕР — АШЕР
Регулятори працюють.
Намагаються спинити кровотечу.
У нас зараз епідемія опіоїдів.
Ви рознесли її по всьому світу, але вони намагаються її спинити.
Зруйнувати її.
Зцілити.
Не знав, що з цим робити.
Бо зрештою не має значення, чому ви все це зробили.
Мені начхати, чому ви це зробили.
Ми не хочемо вашого зізнання, вашого обґрунтування чи вашого пояснення.
Тому заберіть його з собою, гаразд?
Бувайте, Родерику.
Я іду додому…
до свого чоловіка.
Своїх дітей.
Їхніх дітей.
Я найбагатший чоловік у світі.
Ви це знаєте?
Твоя душа опиниться сама
З думками сірими біля надгробку
І ти не сам, тут натовп цілий Щоб підглядати в тайний час
Мовчи в тій самоті Яка не є самотністю, бо тоді
Духи померлих, які стояли Перед тобою за життя, знову
Опинилися навколо тебе в смерті, і воля їх Тебе затьмарить, тож мовчи
Ніч, хоч ясна, похмурою стане
Й зірки не спустять очі
З престолів вишніх у раю
Зі світлом, що дає надію смертним
Без променя червоні кулі
І твоя втома здасться
Жаром розпеченим тобі
Що вічно йтиме за тобою
ЛЕНОР АШЕР
Думок не виженеш цих ти
Й видіння зникнути не зможуть
Підуть вони від твого духу Нема їх, зникли, мов роса
РОДЕРИК АШЕР 1950‒2023
Вітерець, дихання Бога, нерухомий
А туман на пагорбі
Темний, темний, але незламний Є символом і знаком
Як він висить на деревах —
Загадка із загадок
ПАДІННЯ ДОМУ АШЕРІВ
НА ОСНОВІ ТВОРІВ ЕДГАРА АЛЛАНА ПО
Переклад субтитрів: Альбіна Саженюк