Busco una gateta.
I lamento ser torracollons, però en busco una d'específica.
És el cinquè lloc que visito i ets un regal per a la vista
després dels ogres que he vist aquest matí.
Necessito una gata negra.
Així de gran.
Digue'm que ho pots fer.
Monada, esclar que ho puc fer.
Què et sembla aquesta?
No es pot quedar.
Se l'emportaran aquesta nit.
Això put a eufemisme, senyoreta.
Tenen una setmana per trobar una casa.
Si no, els mataran.
Tinc una debilitat per als condemnats.
Ha de ser tota negra.
I aquelles? No són negres, però són germanes.
Però t'has d'emportar les dues. És important no separar els germans.
I aquella?
No està disponible. És una gata britànica de raça pura.
Hem rebut quatre sol·licituds per internet.
Però tenim gats adorables
que no se'n sortiran si ningú se'ls emporta.
És estrany de collons, oi?
- Ja t'he dit que no està disponible. - Sí, però crec que no saps qui soc.
Estic folrat.
Gàbies noves, ordinador nou, local nou.
Adoptaré tots els gats i els donaré a un orfenat.
Us instal·laré a la vora del mar i els gatets tindran jacuzzis.
- No els agradaria. - Et vestiré de Louis Vuitton si cal.
Creu-me, m'emportaré aquesta gata.
És al·lucinant.
Deixa'm…
Podries… Sí, agafa-la així.
Sí. Així, molt bé.
M'has salvat, cabrona.
Ei, endevina qui m'he trobat a la porta del carrer.
Per desgràcia, algú li ha robat el collar de Gucci.
Perdona.
El papa deu haver sortit a comprar cafè.
Desgraciada!
Papa, estic ocupat.
Què cony has dit?
Torna-m'ho a dir.
No.
No, una merda.
Ella està bé.
No.
La negació.
És increïble fins on pots arribar amb la negació.
Saps per què tanta gent l'utilitza per sobreviure?
Perquè funciona de collons.
Un altre cop la teva neta? Tan tard. Contestes? Està bé?
Està bé.
De vegades els problemes desapareixen per si sols
i sembla que la negació funciona.
L'efecte placebo.
És la Madeline.
Què fa allà baix?
Joguineja amb el seu gigabyte o una cosa així.
És un geni. Un de debò.
Només n'hi ha quatre o cinc com ella cada segle.
Va marxar de Mensa perquè s'hi avorria.
Potser l'hauríem d'incloure en la conversa per tenir un toc de genialitat.
Què dèiem? Sí, la negació.
Com he dit, de vegades funciona.
Però d'altres, no.
No funciona ni de conya.
No m'ho crec.
- Això és una merda! - Ho estem investigant.
Es pot saber què coi hi feia, allà? Vic?
- Què? - És el teu laboratori.
No ho sé. No la hi vaig enviar.
Potser la recompensa de 50 milions hi ha tingut alguna cosa a veure?
Què collons els has fet?
- Els teus micos cíborgs assassins? - No em carreguis el mort.
La meva dona és a l'UCI. Està desfigurada.
Es pot saber de què parlem?
Tenim el judici. I jo tinc un llançament.
Seieu!
Us podeu emprenyar, escandalitzar. Feu-ho aquí.
Us he donat aquest espai per a això, però quan sortim,
algú haurà de fer una declaració a la premsa.
Creiem que hauria de ser el Leo.
Esclar que ho creieu.
Això és horrible. Ho sento. La Camille era…
Per què parla? Ara mateix no hauria d'obrir la boca.
Ha dit que ho lamenta. Què esperes que senti?
És una crisi, hem de mitigar el dany.
Per això teníem la Camille. Ella s'ocupava d'això.
"En nom meu i de la família Usher,
m'entristeix anunciar la pèrdua de la nostra estimada Camille L'Espanaye,
de 35 anys."
Què collons és això?
Sí, és horrible. Direm que en tenia 35?
Un roboximpanzé desfigura la meva germana
- i això m'entristeix! - Prou!
Digues el que vulguis,
plagia un poema romàntic, se me'n fot,
però tothom acatarà les ordres.
No es tracta d'estar units, sinó de construir una muralla.
Us recordo que la Morella és a l'hospital i el Prospero i la Camille són morts.
Així que calleu fins que esbrini què cony passa.
Fins llavors, si la Madeline us demana que peteu en un micròfon
en directe a la televisió, ho feu.
Això és una guerra, soc el comandant,
l'únic que vull sentir és: "Sí, senyor."
Ho enteneu?
Sí, senyor?
Perfecte. Ara que ens hem esbravat,
sortirem i el Leo farà el que toca.
Que ho llegeixi la Tammy o el Froderick.
- No em dic així. - A la merda!
- Leo! - Què? No us agrada?
Treu-me del puto testament.
Dona la meva part a la pròxima ionqui que trobis a urgències.
La Juno és al testament?
No. La Juno no és al testament.
Hi és, papa?
Encara soc aquí.
Volia que veiéssiu això.
El guarda havia de ser el Philip Fasullo.
Fa els torns de nit.
- No sembla un Philip. - No hi va anar.
Algú de l'empresa va trucar al seu cap perquè no hi anés.
No sabem qui va trucar ni qui és aquesta dona.
- Tenim el so? - No.
Per què no?
Les càmeres de seguretat no en solen tenir.
Atura-ho aquí.
Enfoca-les.
Això tampoc es pot fer.
No es pot millorar?
A la tele ho fan sempre. Premen un botó i es veu millor.
Podem fer un zoom, però no es veurà millor.
- Doncs fes un zoom, si us plau, Arthur. - D'acord.
- La reconeixeu? - No és fàcil.
Potser si poguéssim millorar la imatge…
Mads?
No ho sé. Diria que no.
A RUE no tenim cap dona a l'equip de seguretat.
Ara mateix no.
Per tant, sabem que ella no hauria de ser allà.
És a dir, ha estat deliberat.
Creieu que és la mateixa dona que la del club del Perry?
No ho puc confirmar.
No hem de confirmar res, oi?
Digues a tots que agafin les armes. Estem en guerra.
No sé qui, no sé com,
però sé què se sent quan et frega una bala,
encara que no sentis el tret.
Sigui qui sigui aquesta dona, trobeu-la de seguida.
No hem fet els preparatius per al Perry, i ara què hem de fer?
Com es fa? En fem dos?
Què és pitjor? Un funeral doble o anar a dos diferents?
Ni tan sols tinc res de color negre.
- Trobarem alguna cosa. - No tinc cap puto vestit negre!
No, espera. No és cert. En tinc un.
Falsa alarma. És de setí, collons!
Ja me n'ocupo jo.
Sento la veu de la Camille al meu cap.
"El setí és la seda dels pobres, a un funeral
només l'hauria de portar el mort." Collons.
Això és penós i no te'n sortiràs només amb bones raons, ho entenc.
Ho entenc.
Digue'm què puc fer.
D'acord. Ho entenc.
Has vist la Pluto des que la vas portar?
Em preocupa que hagi tornat a marxar.
No ho sé. Et prometo que és aquí. És espantadissa.
S'ha de recuperar del trauma.
- Em cabreja el collar de Gucci. - No et preocupis.
Li posaré més menjar. Potser així fem que surti.
D'acord.
Hòstia!
Jules!
Què?
Te l'has perdut.
Senyoria, hauríem de plantejar-nos que això és deliberat.
Esperem uns minuts.
Amb tot el respecte, si jo arribés mitja hora tard a la sala,
m'hauria d'acusar de desacatament.
- Què insinua, senyor Dupin? - Només és un comentari.
Sembla que les regles siguin diferents per als Usher i el seu advocat.
Guardi-s'ho per al jurat.
Ho sento.
El senyor Dupin i jo debatíem
sobre els paràmetres de desacatament, senyor Pym.
El seu i el d'ell, aparentment.
Ha estat inevitable.
La família Usher per desgràcia ha patit una altra mort.
Camille L'Espanaye ha mort.
Ho sento, ha estat… un matí atrafegat.
Lamento sentir-ho.
La família evidentment està en xoc.
De moment, no tinc més informació.
La fiscalia no ho sabia.
Què ha passat?
Ens reunirem dilluns
si no hi ha més imprevistos.
Tot el nostre suport als Usher en aquest moment complicat.
- S'aixeca la sessió. - Dempeus.
- Arthur. - Ara no.
Ella per què era aquí?
No ho sé.
Digue-m'ho, de totes maneres ho esbrinaré.
Papa, de debò, no ho sé.
Seguia un rastre i va ser aquí.
És a dir, tenia a veure amb la feina
o tenia a veure amb tu.
Tenia nas per als secrets. Era…
Sabia rastrejar.
No sé si insinues que jo soc la confident
- o que ho era la Camille. - Ella no ho era.
- D'acord, si tu ho dius. - Ho dic.
- Va venir aquí per tu o els assaigs. - Pregunta-m'ho ja.
Ets tu?
Potser has parlat amb l'FBI.
Per tenir un avantatge. No t'esperaves això
- i ara no te'n pots sortir. - Quina collonada.
Que et bombin. Jo em deixaria la pell per aquesta família.
- Per què va ser aquí? - No ho sé!
Potser li vas demanar que m'investigués.
Jo…
Crec que investigava els ximpanzés.
Per què?
Perquè em volia sabotejar el projecte.
- Per què? - Per diversió? No ho sé.
Saps quants diners he gastat en aquells ximpanzés?
- Sí. - I quant ha costat el permís?
- He construït 15 km d'hàbitat. - Ja ho sé.
Es pot saber què vas fer a aquell animal, Vic?
L'aparell no augmenta l'agressivitat.
I ara on és?
És mort.
No, el mico no, collons,
els 200 milions en propietat intel·lectual que emboliquen el seu cor merdós i mort.
- L'hem tret, i l'animal no importa. - No, és la gran prioritat.
Serà el centre de les investigacions.
El mico podria ser una escena del crim.
Cancel·lo el projecte i posem fi a tot això?
I així inverteixo més en el Leo i la Tammy?
Escolta, començarem els assaigs amb humans.
- És el que volia sentir. - Ja, estem preparats.
Tens les dades perquè ho aprovin?
Bé, doncs sí. Les tenim.
És una gran notícia.
Sé que he estat…
És important.
Més del que et penses. És important.
Les coses d'ella.
Les he agafat abans que la policia.
- Hem examinat el seu mòbil principal. - Com?
Amb la contrasenya.
La tens?
Tenim les vostres contrasenyes.
Suposo que té sentit.
Hi ha una cosa… però és delicada,
així que tracta-la amb delicadesa,
ho entens?
Ho entenc.
De fet, no entenc res del que m'has dit.
Què és delicat?
Això era a la bossa de la Morrie. El reconeixes?
No, no és seu.
Estem segurs que és seu. Però no el podem encendre.
Et dic que no és seu.
D'acord.
Hem pensat que podries provar un parell de combinacions
per desbloquejar-lo.
Però no és seu.
Ho entenc.
Intenta-ho de totes maneres.
Sol ser el nostre aniversari.
No.
L'aniversari de la Lenore?
No.
Si continuo, es bloquejarà del tot.
Hem examinat el mòbil d'empresa. Tot en ordre.
Però aquest…
Necessito veure què hi ha dins.
I el seu anell?
Ja han trobat la seva aliança?
On és?
Si us plau… desbloqueja'l.
ENFOCADA. ET SONA?
Gira a l'esquerra allà.
He de fer algunes coses abans de tornar al despatx.
Et diré on anar.
No siguis idiota, Madeline, això és una bogeria.
Una puta bogeria.
Firma aquí.
Vaja, quanta paperassa.
Són clàusules de renúncia.
Creu-me, tot és molt estàndard.
Encara sort que confio en tu.
Hem de confiar els uns en els altres.
- És important. - Suposo que sí.
Perquè es diuen moltes coses.
Com que moltes grans farmacèutiques
fan els assaigs clínics en països d'ingressos baixos.
Ho sabies?
N'he sentit parlar, sí.
Crec que és perquè la gent allà necessita els diners.
I es queixa menys.
Potser fins i tot no informa dels efectes secundaris.
O no els sent tant.
O no coneixen els riscos, o no els entenen.
Però es pot veure d'una altra manera.
Potser els permet accedir a una medicació i a uns procediments
que no es podrien permetre.
Alguns dels assaigs es fan als llocs
on més necessiten el fàrmac que es prova.
És com el fet que aquesta oportunitat
t'hagi arribat a tu.
La necessites.
Per això n'estic especialment agraïda.
Aquest preciós aparell es posarà a prova als Estats Units.
Amb algú a qui podria canviar la vida.
Tinc sort de formar-ne part.
Aquí ho tens. Tot enllestit.
Gràcies.
I això m'ho posareu al cor com un marcapassos?
És mil vegades millor que un marcapassos.
És un implant predominantment passiu. Al principi, almenys.
Recopilarà informació en temps real del cor i del sistema vascular,
n'avaluarà l'eficiència.
Pot trobar obstruccions abans que siguin coàguls o vessaments.
Pot ajudar a prevenir molts problemes cardiovasculars.
Et pot salvar la vida.
I, un dia, si tot va bé, s'ocuparà de tot,
farà que el teu cor bategui tranquil·lament
en situacions d'estrès, exercici, esforç.
Durant moltes dècades.
Molt bé.
Quan comencem?
Bé, saps…
Necessito un parell de dies per comprovar-ho tot.
No volem presses. Però probablement a finals de setmana.
Sí. Ja ens hi podrem posar.
I la doctora Ruiz farà l'operació?
Sí.
I tant. Ella està…
També està molt entusiasmada.
- D'acord. - Entesos.
Papa, has de menjar.
Fa dos dies que no et veig menjar.
Estic bé, petitona.
Havies vist aquest mòbil?
Era de la teva mare?
No. Per què en tindria dos?
No crec que sigui seu. Diria que s'han equivocat,
el mòbil d'algú altre estava en les seves coses.
Hauríem de saber de qui és aquest mòbil
- per tornar-l'hi, oi? - Sí.
Escolta, tu saps… Els joves d'avui
sabeu piratejar un munt de coses, oi?
Els adolescents pirategen de tot.
No exactament. Tu parles de hackers.
Tens idea de com desbloquejar el mòbil?
Tenim tres maneres d'entrar en el mòbil
i sempre funciona.
Codi d'accés, empremta digital o la cara.
Com el meu.
No fotis!
Doncs quina merda.
El fons de pantalla és l'original, per si t'ajuda.
Què vol dir això?
La mare té fotos de pastissos.
És veritat. En té, oi?
Així que no deu ser seu.
No és seu.
Amor.
No em deixes dormir.
Ho sento.
Estic perdent el cap. No ho entenc.
He pres suficients píndoles grogues per estar dos dies en coma.
Ho sento.
Puc fer res?
Bé, ara que ho dius…
De debò? Ara mateix penses en això?
Cadascú fa el dol a la seva manera.
Bé, si t'ajuda a dormir…
Entesos.
Maleïda pervertida.
No, tu no, tu ets genial.
- Jules. Ho sento! - Hòstia, el nas!
Ho sento! Merda!
Però què…?
És una puta broma?
Ho sento, Jules, la teva gata ha deixat… Acaba de…
Llençaré aquests llençols. I segurament cremaré el llit!
I potser ens haurem de mudar.
El desplaçament.
L'altre mecanisme de supervivència de la meva família.
Es tracta de dirigir les teves reaccions
cap a alguna cosa o algú que no sents com a amenaça.
Així pots reaccionar i emprenyar-te,
abusar o fins i tot ser violent,
però sense grans conseqüències.
- Sé què és. - Segur que sí.
Quantes nits et vas desfogar contra l'Ernie per culpa meva?
Ja t'ho he dit, sé què és.
El Napoleon s'assemblava més a mi en això.
De tots ells.
Negació, desplaçament, projecció.
Però jo volia una cosa millor.
Una cosa millor per a tots ells.
Un tret meu que d'alguna manera no van heretar…
La sublimació.
És un dels pocs mecanismes de supervivència
considerat positiu.
És quan algú escull dirigir les seves emocions fortes
vers un objecte o una activitat adequats i segurs.
En comptes d'atacar els teus empleats,
dediques l'energia al kick-boxing…
Què coi…?
Estava parlant! Estava parlant, collons!
Mare meva!
- Què coi et passa? - Ho sento.
No m'aixequis la veu.
Parla tant com vulguis de desplaçament, però no vull la teva merda, entesos?
Si ho tornes a fer, et fotré una hòstia.
Tens raó.
Ho sento.
No ha estat culpa teva.
Et respecto, Auggie. De debò, sempre t'he respectat.
Doncs m'ho has demostrat de maneres curioses.
Recordes quan ens vam conèixer?
Esclar que sí.
Aquell dia vaig pensar moltes coses.
Coses que mai havia pensat abans.
La nostra trobada em va canviar la visió del món.
Però mai m'hauria imaginat que acabaríem aquí.
Sí?
Hola, lamento molestar-te. Busco el Roderick Usher.
- Per què? - Ets el Roderick?
M'hauràs de dir qui ets.
Ja, però no vull que em tanquis la porta.
Em dic Auguste Dupin, intento fer una bona acció,
però necessito un cop de mà i espero que siguis l'home indicat.
Investigo fraus mèdics,
i soc aquí perquè treballes a Fortunato.
Si us plau.
Tinc 36 noms a la llista i m'han tancat 30 portes als nassos.
Escolta'm. No tinc res contra tu.
Només vull entendre algunes coses i resoldre-les.
Si us plau.
Endavant.
Entri.
Gràcies.
Dona una ullada a aquests documents.
No sé què són.
Formularis de consentiment per a un assaig.
El doctor Brevit és en aquests…
- El coneixes bé? - No conec el doctor Brevit.
Qui és aquest doctor?
És soci del departament d'assaigs clínics de Fortunato.
Segur que no el coneixes?
Perdoni, m'imagino que no en pot dir gaire,
però digui'ns què busca exactament,
- si el pot ajudar, ho farà. - Sí.
Moltes d'aquestes persones no van firmar aquests formularis.
Crec que algunes firmes són falses.
I que aquest doctor els ha inscrit en proves
sense informar-los a ells o a les seves famílies
dels possibles efectes secundaris.
Efectes secundaris greus.
- Quin horror. - Alguns d'ells són morts.
- I alguns dels cossos… - Senyor Dupin…
Auguste, si us plau.
Auguste, no conec gaire la indústria farmacèutica,
però conec el meu marit,
i si hagués sabut que això passava,
hauria fet alguna cosa.
Té raó. No sé res de tot això.
Res de res.
Però estàs a la meva llista per una raó.
Quan Brevit inscriu un pacient,
diversos departaments verifiquen la carta d'inscripció.
Alguns departaments han de contactar amb el pacient
per confirmar les dades i fer el pagament.
Confirmar que són aptes i que donen el seu consentiment.
- Per què m'ho dius? - Bé…
La teva firma és aquí.
Amb la de Brevit.
A veure?
I aquí.
Aquí, aquí i aquí.
- No és la seva firma. - Espera.
- No ho és. - Tu…
- Creus que la van falsificar? - No.
No és la teva.
No ho ha dit, i no vull que això hi consti, d'acord?
- Sí, però… - No recordo si vaig firmar o no
aquests documents en concret.
Però ho investigaré tan aviat com sigui possible.
No me'n recordo.
En tot cas, ara mateix.
Molta gent té problemes de memòria amb moltes coses.
Què us fan allà?
Heu patit tots una commoció cerebral?
Ho sento.
Sé que allà ets un peó.
Jo també ho soc. Tots dos tenim un cap, oi?
Ho entenc, si dieu una cosa inadequada,
podeu davallar en la jerarquia.
O perdre la feina.
Veig el bebè.
Veig les joguines fetes a mà.
Algú ha teixit les nines, ha tallat el tren.
Aneu justos de calés. Com jo.
Teniu un altre fill.
Sembla que més gran.
Suposo que dorm, i no veig moltes habitacions,
així que deuen dormir amb vosaltres.
Aquell pot de mel està gairebé buit.
Hi ha mel seca a la taula i a terra.
Un remei casolà pel més gran.
Veig baies de saüc, equinàcia. Us hi esforceu molt.
Ara dorm perquè de nit no ha aclucat l'ull.
Tasses de cafè a l'aigüera, un dels dos ha passat la nit amb ell
intentant que es prengués la mel.
Hi ha moltes tasses, cap dels dos ha dormit.
Heu fet torns, segurament.
Sou bons pares sense diners per a medicaments,
així que és normal que no ho recordis.
No et vols arriscar.
No et pots permetre equivocar-te.
És dur equivocar-se.
I és encara més dur fer el que és correcte.
Però si canvies d'opinió…
Són collonades.
I lamento que hagin entrat a casa teva.
Trucaré al departament de Salut perquè deixin d'assetjar-nos.
No hi tenen dret.
- Però els formularis… - Desgraciats.
Creuen que la medicina es fa al buit.
Que ens tanquem en una sala neta i buida
amb matrassos, cremadors i uns quants tubs d'assaig
i en sortim amb penicil·lina.
No respecten l'esforç que fem per crear, provar i vendre un medicament.
Escolta'm bé, el veritable laboratori és el món real.
- Però les firmes als formularis… - Saps què és el món real?
Variables.
Perquè en el món real hi ha efectes secundaris,
sorpreses, anomalies i casos fortuïts,
i nosaltres capegem tot això.
Hi ha un fotimer d'ovelletes ploramiques, i nosaltres ho capegem tot.
Les denúncies, els plets, l'investigador i tot aquest merder.
Per a què? Perquè els duri més l'erecció? Perquè els duri menys la migranya?
I els desgraciats ens ataquen per això.
Han falsificat la meva firma.
No és cert.
Sí que ho és.
I tant, almenys en uns sis formularis.
Ets un jugador d'equip?
Ets a l'equip Fortunato?
Sí.
Això què vol dir per a tu?
No ho sé. Crec que vol dir…
Perquè si vens,
em dius que t'han falsificat el nom en documents interns importants,
documents que, pel que sembla, s'han robat,
llavors no formes part del nostre equip, sinó del seu.
Només et demano que m'expliquis…
I t'estic explicant que aquesta empresa és un equip.
Som una unitat. No es tracta d'estar units,
sinó de construir una puta muralla.
Perquè hi ha elements que ens amenaçaran si ho permetem.
Ara mateix això és una puta guerra.
Soc el comandant i l'únic que vull sentir és:
"Sí, senyor." Et queda clar?
- Em queda clar. - Doncs digue-ho.
Sí, senyor.
Molt millor.
Escolta, examinaré tot això, entesos?
I si hi ha algun error amb la teva firma,
bé, el corregirem.
Tot és el mateix, oi?
En aquest edifici tots formem part del mateix equip.
Tothom ho aprova tot.
Tant se val el nom del formulari. Així que què importa?
L'empresa no pot estar dividida, oi?
Soc a l'equip, de totes totes, senyor.
Genial.
Escolta, Rod…
Aquests errors administratius són vells.
D'abans que mostressis el teu potencial.
D'abans que t'acollís i et protegís.
Aquesta mena d'errors ja no succeiran.
Ara estàs amb els grans, fill.
Pots estar tranquil.
Si recordes a quin equip estàs, tot t'anirà bé.
I tant.
Sí, senyor.
- Saps quin cotxe tinc, Rod? - No.
No? Doncs tinc un Ferrari.
- Quin cotxàs. - Un cotxàs de collons.
Un Ferrari 308 GTS del 1979.
Vermell Rosso Dino, tapisseria toscana daurada natural,
sostre Targa, cinc marxes manuals, 2,9 litres V8,
amb 292 cavalls de potència.
De 0 a 60 en menys de vuit segons.
No és un cotxe ordinari, Rod.
És extraordinari, entesos? No és un cotxe per a qualsevol.
És un cotxe per a algú important.
Aquest cotxe és tota una declaració.
Sobre qui ets, on vas i com hi arribes.
Si em fas cas, evites els embolics,
tanques la boca i obres els ulls,
aviat tindràs el cotxe que vulguis.
I l'aparcaràs davant la casa dels teus somnis més bojos.
Soc el geni de la llàntia, Rod.
Soc el puto Willy Wonka i aquesta és la meva fàbrica de xocolata.
I t'ha tocat el bitllet daurat.
Si jugues bé les teves cartes…
un dia tot això podria ser teu, Charlie Bucket.
Anem a prendre una copa. Mai és massa d'hora.
Deixa la feina.
- Ens moriríem de gana. - Treballaré.
I estudiaràs? També et trauràs una carrera?
- Escolta… - Ho sento.
Si marxo, estic fotut. El Gris em destruiria, sé massa coses.
Podria anar a la competència.
Ho faig abans que el Gris em destrossi la reputació. O potser…
Diu que ara estic amb els grans.
Em protegeix. Potser faig el que m'ha dit.
O podries fer, no ho sé, qualsevol altra cosa.
- Aquesta indústria està podrida. - No té per què ser així.
Però què coi us passa? T'han falsificat la firma, Roderick.
El teu cognom, el nostre cognom, és la prova d'un crim.
El boc expiatori mai sap que ho és fins al final.
A la competència mai confiaran en tu.
A Fortunato mai et respectaran.
T'has fotut una cullerada de la seva merda amb un somriure a la cara.
Ja no pots estar amb els grans ni ser com ells.
Han vist com et cruspies la seva merda.
És natural.
I és una putada perquè el teu pare va construir l'empresa.
És el teu dret de naixença, Roderick. És el nostre dret de naixença.
Aniràs a treballar…
i continuaràs menjant-te aquella merda.
I convenceràs el Rufus Griswold que és el teu menjar preferit.
I trucaràs a aquest número.
La teva dona té raó.
És el que has de fer.
Li trucarem demà.
I et convertiràs en el millor amic…
de l'Auguste Dupin.
- Una nit llarga? - Sí. Ho sento.
Vaig perdre el control.
Com tens el nas?
Adolorit.
Res greu.
Has trobat la cabrona?
No, però deu estar per aquí.
Escolta, sé que has passat una mala ratxa i ja sabia on em ficava.
Sempre has estat clar sobre el teu lleure.
No et queixis de les drogues.
Comença a ser greu.
No ho facis, Jules.
No dic que les deixis, només et dic que em preocupes.
Perquè sempre ho has tingut sota control,
com si tinguessis un poder màgic, però, amor, estàs perdent el cap.
Afluixa una mica.
Fes-ho per mi, si ho prefereixes.
Em faràs cas?
D'acord.
Lamento aparèixer així i haver de recuperar l'alè.
Són molts esglaons.
Vols cafè?
No. No, gràcies, jo…
Estic bé…
Això és molt bonic.
Mai havies estat aquí, oi?
No.
Vaig ser a la mena de casa arbre,
però no havia vingut aquí. Està bé, és luxós.
Sembla una cerveseria artesana.
Doncs aviat tornaré a canviar.
El meu xicot ha dimitit. És mort, però encara no ho sap.
Vaja, ho sento.
Escolta, necessito una mica de droga.
Lamento ser tan directe, però és així. Vull droga.
Passo una mala ratxa, i la Morrie, bé, ja saps…
La Morrie s'ha fos.
Resulta que té un mòbil de prepagament i…
No puc evitar preguntar-me què coi feia ella a…
L'orgia del Perry?
- No diguis aquesta paraula. - Ho sento.
La festa de carantoines del Perry.
No sona molt millor.
Vull quelcom que em faci estar concentrat i enèrgic,
i que em faci sentir millor.
Només durant un minut.
La coca t'aniria bé? Passa de la merda de disseny.
És massa perillosa.
Queda't amb els clàssics.
I no et passis, entesos?
Unes ratlles al dia fins que et trobis millor.
Collons!
Què cony?
Hòstia puta! Agafa la gata!
Merda!
Agafa la gata! L'escorxaré viva!
És l'ull?
Collons!
Te l'hauries de rentar molt bé.
Merda!
- Doncs… - Hòstia!
M'emporto la cocaïna, amb el teu permís.
Demà serem a Points Park d'onze a una,
veniu a BILLT Nation per posar-vos en forma.
Avui a l'estudi estem entusiasmats. Oi, nois?
Presentarem els guanyadors del Goldbug de BILLT Nation.
Endavant, amics.
Han guanyat una visita de l'estudi
i un canvi d'imatge Goldbug.
Per celebrar que la nova marca d'estil de vida Goldbug
es presentarà dijous.
Bé, aneu tots al backstage, arregleu-vos i ens veiem després de l'exercici.
Tothom sap que la vida és curta i que l'univers és caòtic.
Els pessimistes us diran que no controlem gairebé res.
Però jo pregunto: "Què passa amb el que sí que controlem?"
Teniu la ment, el cos i l'energia sagrada de Gaia en sintonia?
Soc BILLT i tu també triomfaràs.
Hem construït aquesta ciutat.
El vostre millor moment és a tocar. Preparats, Goldbugs?
Vinga, fem l'escalfament.
- Construïm aquesta ciutat. - Construïm aquest cos.
- Construïm aquest cos amb exercici… - Construïm aquesta ciutat amb rock…
Hòstia puta!
Hola, gràcies per venir.
De res. La teva trucada m'has sorprès.
No la trobo.
Desgraciada! No la trobo enlloc.
Escolta, segur que només és…
Els gats són depredadors. És genètic.
Els van domesticar fa 10.000 anys, però l'impuls caçador ha sobreviscut.
Per bufons i petits que els criem.
Et deixen regalets.
Normalment per ensenyar-te a caçar.
És inofensiu. Tret que siguis un ratolí.
Inofensiu, dius?
Et sembla normal?
- Em sorprèn que els deixi a la banyera. - Eren arreu. Un era sobre la nevera.
No sabia on llençar-los, i te'ls volia ensenyar. Escolta…
te l'has d'emportar.
Probablement l'hauràs de sacrificar. És una puta psicòpata.
És dins les parets.
- Què? - Sí. Escolta.
Saps que els gats són depredadors alfa?
La caça ho és tot.
Poden allargar l'espina dorsal per accelerar.
Van a 50 km/h.
Poden encongir les espatlles i el pit per entrar en llocs diminuts.
Salten nou cops la seva alçada en parat,
i gairebé sempre cauen dempeus.
Es mengen les preses per la taurina. Un aminoàcid essencial.
Els gats no en secreten prou, així que l'han de menjar.
Són depredadors perquè són…
deficients.
Com el teu pare. No t'ho sembla, Leo?
Compte.
Collons, Jules. Potser tens raó.
Hauria de deixar les drogues un temps.
Ja en tinc prou.
Ara ho veuràs.
No et moguis, collons!
Puc comprar una paret nova, un loft nou!
Hemsworth m'enviarà un martell nou.
Però tu, tros de merda!
No és res.
Hola.
Soc jo. L'osset Freddie. Estàs desperta?
A la merda.
Merda!
No tinc ni idea.
Em costa creure-ho.
Conec les normes. No veuria les noies fora de casa.
Perquè et mataria, collons.
Segur que era ella?
Era darrere teu i portava la mateixa perruca.
Segur que l'has vist.
Doncs no. Has fet una captura?
Era una transmissió en directe. És impossible.
Ho sento, Tam.
L'hauria d'haver vist i engegat a la merda.
Escolta.
- Amor… - Què? No.
Has de dormir una mica.
De debò.
Això és malsà. Has de…
Enviaré un correu a la Lauren perquè digui a la Candy
que es mantingui a distància.
No és professional.
Sembles perdut, vell.
Suposo que ho estic.
He vingut a distreure't.
Com et sents?
Bé.
- I la teva cama? - Està bé.
Però he pensat una cosa.
Què et sembla si deixo la Ligodona durant un temps?
- Per què? - No ho sé. He llegit coses.
M'encanta, de debò. Però he pensat…
Vull veure què passa si no en prenc uns dies.
Tresor, com quedaríem?
A més, ets la prova definitiva.
Demostres que aquella colla d'imbècils s'equivoca.
No conec ningú que hagi pres més Ligodona que tu,
i mira't.
Ets una meravella. Ets…
Floreixes, i sense dolor.
Ets la més bonica i perfecta de totes les…
proves.
Ara que ho dius, m'aniria bé animar-me.
Què et sembla?
Què passa?
Roddie!
Roddie, què et passa?
Roddie!
Què et passa?
Disculpa'ns, si us plau.
No passa res.
- No t'hauria d'haver avisat. - Esclar que sí.
- No és res. - No m'insultis.
El doctor va venir fa unes nits.
Sense avisar.
I què tens?
CADASIL.
- Com la mare. - Entesos.
I això són…
Són cinc anys com a molt.
Està molt avançada, així que…
És molt menys.
Sabia que la demència vascular provoca al·lucinacions,
però no pensava…
- Que seria així. - Ja.
La Victorine.
Sí, he pensat el mateix.
Si el seu aparell funciona, guanyaríem temps.
Previndria vessaments i mitigaria el dany cerebral.
- Bé. Medicaments? - Blocadors beta, Risperdal.
Si et recepta un antipsicòtic, li rebento la cara.
M'aniria bé, la veritat.
Escolta, el que he vist aquesta nit… El que he vist…
La Victorine aconseguirà que el seu cor miraculós funcioni.
- Com la mare. - Calla.
Ei, què és aquest…?
Ei.
Ei!
Gairebé l'atrapo!
Leo, què passa?
Si s'escapa, agafa-la!
Aixafaré aquella desgraciada!
Vine aquí!
Què?
No ho veus?
Atura't!
BASADA EN L'OBRA D'EDGAR ALLAN POE
Subtítols: Tulio Labadie