- Mamă? - Da.
De ce mergem acasă?
Ai spus că trebuie să stau la spital ca să mă fac bine.
Te faci bine și acasă.
N-ai mai fost acasă de mult, nu?
Dar îmi place aici.
Au pat și e și cald.
Tati a reparat radiatorul.
Nu va fi frig.
Hopa-sus!
Să vă ajut!
- Mulțumesc! - Hai acasă, Da-in!
Dar tu, tată?
Dacă mergi acasă ca să mă aștepți,
o să ajung și eu cât ai clipi.
Mergi înainte, Da-in!
Cum au putut face așa ceva? Nu are o boală rară?
N-avem bani.
Chiar și așa! Cum au putut?
Cum au putut să dea afară din spital o fetiță bolnavă?
Nu le pasă dacă moare?
Mersi că ne-ai lăsat să folosim mașina.
I-ar fi fost greu să ia metroul.
Va călători confortabil.
De asemenea…
nu uita de cererea mea!
Nu te mai gândești? Fiica ta te iubește foarte mult.
SPITALUL ILYEONG
CERTIFICAT DE ASIGURARE TITULAR: NO SANG-GUK
Vrei să te trezești, te rog?
Trebuie să rămâi treaz.
Am zis să rămâi treaz!
Trebuie să plecăm acum!
Adună-te, da?
Trezirea!
Trezirea…
Te-ai trezit?
Trezit…
Bea niște apă mai întâi!
Cum adică „să plecăm acum”?
Să nu țipi, să nu te miri
și să nu faci crize, da?
Ascultă cu atenție!
Poți schimba camera pentru un miliard de woni.
Îți sună cunoscut, nu?
Mai știi că Etajul 1 spunea mereu că vrea să facă un miliard de woni?
Nu știam că banii erau pentru asta.
Sincer, suportă multe.
Avea un plan măreț și secret de a schimba camera.
Etajul 1 a propus să colaborăm,
ca să încercăm s-o dăm jos pe Etajul 8, cu regulile ei manipulatoare și tiranice.
Firește, a sugerat,
fiindcă-mi risc viața pentru binele tuturor,
să-mi aleg prima camera.
Practic, mă invită să iau etajul 8.
Oferta a fost prea bună ca s-o refuz.
Dacă ești de acord cu planul, deschide-ți nările de trei ori!
Suntem mai mulți.
N-ar fi mai bine s-o atacăm?
Nu va folosi arma ca să ne împuște, nu crezi?
Bang!
Nu e sexy?
Ce anume?
Felul în care se împrăștie sângele.
E foarte avangardist.
Vreau să trag pe bune.
Nu în cutii de vopsea,
ci în cineva.
Poate că ar fi mai bine
să-i împușc pe toți…
„Și să închei show-ul.”
Fix așa a spus.
Mi-a fost așa de teamă că mă va împușca!
Nici nu te gândi s-o înfrunți pe fata aia!
Ar fi bine să ai grijă cu ea.
Ce-ar fi
să o atacăm noaptea?
Vezi tu…
Nu mai doarme noaptea de curând.
Ce?
Păi,
doar pictează.
Are tablouri intitulate de la Numărul 5 la Numărul 9.
Sigur ne urmărește chiar și acum prin camera de supraveghere.
Trebuie s-o facem ziua.
Joacă golf în piață când răsare soarele.
Ce bine ai lovit! A fost grozav!
A mai cumpărat arme?
„Arme”?
Coco e noua achiziție.
„Coco”?
Deși nu pare,
e un câine foarte rău.
După ce joacă golf, face mereu baie în camera ei.
Da, îți revii pe zi ce trece.
E singura șansă.
Mulțumesc!
E singurul moment când renunță la armă.
Putem intra repede, luăm arma și o atacăm.
Firește, va fi o luptă corp la corp.
Avem nevoie de cineva care să preia conducerea.
Mă ofer eu!
O să reușesc.
Dar…
ar mai fi o problemă.
Ce altă problemă ar putea fi?
N-are cine să vă dezlege și să vă elibereze.
Poftim?
În timp ce ea joacă golf,
trebuie să fiu fata ei de mingi.
Ce bine ai lovit, Etajul 8!
O avem pe Etajul 5.
Ce faci aici?
Soarele e atât de plăcut, nu?
Ea e singura
care se poate mișca, în afară de tine.
Trebuie s-o convingi, orice ar fi.
Etajul 4…
ești singura noastră speranță.
Te rog!
Știi cine sunt, nu?
Sigur. Ești frumoasa noastră, Etajul 4.
- Da. - Ce e?
Hai aici o clipă!
Ai stat singură în ultima vreme
și vreau să vorbim.
Vorbim puțin?
Astea sunt farfuriile mele preferate!
Le-am înhățat din camera Etajului 8 ca să ți le dau ție.
Apropo, cum ai ajuns aici?
Arăți de parcă erai înstărită.
Mă pricep să citesc oamenii.
Am fost înstărită cândva.
Dar mi-am cheltuit toți banii.
Cum așa?
Soțul meu era un dermatolog celebru, deci, câștiga mulți bani,
dar nu mă respecta niciodată.
Mă înșela mereu.
La început, am mers în clubul de noapte ca să mă descarc.
N-am rezistat auzind cuvintele lui frumoase.
M-a rugat să-i împrumut niște bani.
I-am dat casa, clădirea soțului meu, toți banii noștri.
Când m-am trezit la realitate, soțul meu mă dăduse deja în judecată,
iar eu nu mai aveam absolut nimic.
Ce nemernic!
Eu am fost cea proastă.
Am mereu tendința să mă amăgesc.
Când pleci de aici,
lichidează-i pe toți nemernicii ăia!
Cu banii ăia, nici nu simți angajarea unui asasin.
Vai de mine!
Ești așa de amuzantă!
Mulțumesc, Etajul 4.
Cu compasiune, Etajul 4 a convins-o pe Etajul 5.
I-a spus despre Etajul 1, despre miliard și cum erau toți extenuați de la tortură.
A făcut ca totul să pară și mai tragic.
Pot să ajut cu ceva?
Trebuie să faci ce-ți spun.
Așa o să fac.
Orice ar fi.
Etajul 5!
Dar…
cu o condiție.
În sfârșit, e ziua cea mare.
Bine. Mergem să jucăm golf?
A început prost.
Ne luăm o zi liberă?
Și Coco pare că are nevoie de odihnă.
Cu atât mai mult ar trebui să faci mișcare!
Coco, când simți o apatie,
faci mai multă mișcare.
Vino, iubire!
Ce cățeluș cuminte! Hai acolo!
Am pregătit obstacolele și terenul. E gata totul.
Va fi distractiv.
Dar abilitatea Etajului 4 ne-a salvat planul.
Apropo,
despre ce ai vorbit cu Etajul 5 data trecută?
Poftim?
Plângeați și vă îmbrățișați.
- Era să vin și eu din curiozitate. - Atunci?
Deci, ai văzut tot!
Ne-am ascultat poveștile vechi de viață.
Ce lovitură bună!
Mișcările tale sunt minunate azi!
Cum se numește balansul ăsta?
E uimitor!
Ești exact ca Pak Se-ri.
Ar trebui să fie și mai greu acum, da?
Ești teafăr?
Da.
Unde e mingea?
Cred că a ajuns foarte departe.
A ajuns foarte departe.
Nu-i așa?
Etajul 8, cred că una a ajuns acolo mai devreme.
Acolo!
- Acolo? - Da.
Acolo! Chiar acolo!
Aici, nu?
A fost o lovitură minunată.
Haide! Ridică-te!
Stai așa! Picioarele mele!
Fiindcă nu te-ai mișcat de mult!
Întinde-le puțin!
Mișcările tale sunt uimitoare azi.
- Sunt incredibile! - Crezi?
Ce e, Coco?
Ești bine, Coco?
Ești bine, Coco!
Dar nu pare în regulă.
- Mi-e foarte somn! - Ești bine, Etajul 3?
Revino-ți!
Mă dor și umerii.
Nu pot apuca nimic.
A mai rămas Etajul 7.
Chiar nu mă pot ridica.
S-ar putea să adorm.
Nu poți rămâne așa!
Sus! Să mergem!
Ascunde-te!
Etajul 5, nu mai pot merge.
Trebuie, Etajul 3!
Încă puțin!
Etajul 8, ce s-a întâmplat?
Cred că am văzut pe cineva trecând.
Poftim?
Unde? Nu văd pe nimeni.
- Nu mai pot. - Hai!
Poate că Etajul 5 a ieșit mai devreme puțin.
Nu-i așa?
Uite ce istețime pe Coco!
Ce e, Coco?
- Poftim? Coco. - Coco!
Unde mergi, Coco?
Aproape că ai terminat!
Am o criză! Mor!
Fir-ar să fie de scorpie!
Etajul 8, așteaptă-mă!
Coco, unde mergi?
Coco?
Etajul 3!
Etajul 3, vino! Să ne ascundem!
Pe aici! Vai de mine!
Hai! Acolo!
Ce e, Coco?
Unde ești?
Etajul 8!
Câine nenorocit!
Coco!
Coco?
Etajul 8!
Vai, nu!
Ce se-ntâmplă aici?
Etajul 8!
Bun-venit!
Parcarea e plină. Virați la dreapta…
Mă scuzați!
Mă scuzați, doamnă. Nu puteți parca aici.
Scuză-mă, mă grăbesc. Vin în zece minute.
Doamnă! Sunt locuri de parcare un etaj mai jos.
Ce-i cu tine? N-am zis că mă grăbesc?
Sunt un client VIP. Îți dai seama cât cheltuiesc aici?
Stai! Ești…
Chiar tu ești!
- Te-ai angajat aici? - Ce e?
O cunoști?
Pe bune? A fost colegă cu noi.
Gura cea mare care zicea că va fi vedetă K-pop. Biata fată!
Hai! N-avem timp.
Într-un fel, dansează. Cred că a reușit.
O fi debutat în parcare!
Ai văzut? Ce șoc!
Făcea așa.
Încetează! O să ne vadă lumea!
Băga-mi-aș!
Trebuia să fac asta de la început!
Și sesiunea de golf?
Vezi tu,
am dat la gaură din prima.
Poftim?
- De ce nu-și revine? - Trebuia să fie trează deja.
N-am pocnit-o așa de tare.
Cred că doar trage un pui de somn.
Nu știu de ce plângeam.
Nu știu de ce, lumina soarelui ne-a făcut să plângem.
O adevărată eliberare.
Etajul 6 nu s-a putut mișca din cauza spatelui.
Etajul 8 era legată de Coco,
iar singurele ei arme, electroșocul și pistolul,
erau la noi acum.
În sfârșit, eram…
Scuze, mai e ceva înainte să continuăm.
Mai ții minte înțelegerea?
Te superi dacă o fac acum?
Ce v-ați înțeles?
Etajul 5
ne-a ajutat cu o condiție.
Vreau un bisturiu medical,
niște tifon, bandaje, antihemoragice,
anestezic, antibiotic, dezinfectant,
și mănuși medicale, vă rog.
Ce e?
Ce faci? De ce?
Ce vrei să faci?
Doamnă?
Fir-ar! Stai!
De ce faci asta?
Sunteți cine cred eu, nu?
- Ce? - Bună!
- Ai un pix? - O clipă!
Îmi dați un autograf?
- Doamne! - Dumneavoastră sunteți, nu?
Am fost fan. Ați fost regele meciurilor.
- Suntem fani baseball. - Poftim!
Înțeleg. Bine, sigur.
Cum vă cheamă?
- Oh Seung-jun. - Și Cho Min-ah.
Ce kilometrajul are?
Mulțumesc!
Nu vrei să faci bani?
Știu!
- Mersi. - Mulțumesc.
- Da. - Mersi!
- Mulțumesc. - Pa!
- Ce frumos să dai peste el! - Nu? E drăguț.
Ești mulțumit?
Poftim?
Te bucuri să dai autografe?
Zău așa, șefu'!
Te-au distrus jocurile de noroc,
dar îți place să dai autografe?
Fir-ar!
„Fir-ar”?
Ce e? O să mă bați și pe mine?
Îți dai seama câte mașini ai vândut luna asta?
Trebuie să revii cu picioarele pe pământ.
Revino-ți, da?
Ticălosul!
Ce e?
Stai! Pantalonii mei! De ce…
De ce faci asta?
Condiția pentru a ne ajuta era…
Răzbunarea.
Voi face din Etajul 6 un eunuc.
Anestezicul! Nu sunt sub anestezie!
L-am tratat perfect cu antibiotice,
ca să nu aibă probleme cu mișcarea.
Am propus să folosim banii de la Etajul 8 ca să schimbăm camerele.
Totuși, Etajul 1 a răspuns calm.
Am strâns bani pentru momentul ăsta.
Vreau să folosesc numai banii mei.
Sigur! Ești un adevărat bărbat, Etajul 1!
Fetele drăguțe sunt „surori”, mahării sunt „bărbați”?
Am împărțit toate camerele.
Etajul 4 a ales etajul 8, iar Etajul 8 a ajuns la 4.
Etajul 1, care visase la asta, avea să devină Etajul 6.
Toți ceilalți erau mulțumiți de locul lor.
Și eu voiam un etaj superior,
dar am fost raționali și ne-am înțeles.
Fără nicio protecție, ne-am creat propriul final al dreptății poetice.
Aș vrea…
să schimb camera.
O voi schimba.
Ce-i asta?
De ce e un plic?
- Poftim? - Ce e?
Ce scrie?
Ce e?
Ce naiba
înseamnă?
Ce înseamnă…
- Ce s-a întâmplat? - Adică…
Ce nemernici!
- Poftim? - Ce e?
Ce e? Ce s-a întâmplat?
„Cât show-ul continuă,
puteți cumpăra și deține camere folosind premiul oricând.
Puteți cumpăra fiecare cameră
la prețurile de mai jos.
Etajul 1, zece miliarde de woni.
Etajul 2, 20 de miliarde. Etajul 3, 30 de miliarde.
Etajul opt, 340 de miliarde de woni.”
Poftim?
La început, n-am înțeles.
Am crezut că putem schimba camerele după cum voiam.
Totuși, cumpărasem doar instrucțiunile pentru schimbatul camerei.
Și pentru un preț ridicol.
După ce am văzut prețurile, ne-a fost clar.
Erau moduri de a cumpăra și de a vinde.
Dar, în realitate, nu puteam cumpăra nimic.
Cu alte cuvinte,
soarta ne era pecetluită de la început.
Ce se va întâmpla cu mine acum?
Vai, Etajul 1!
Diferența de premiu după șirul lui Fibonacci,
pe care am atribuit-o grandomaniei gazdelor,
și prețul fiecărei camere
erau alese ca să fie ordinea naturală a show-ului
și raportul de aur din ochii creatorului care ne privea de sus.
Toți banii pe care i-am economisit până acum…
Ce să fac…
Ce facem, Etajul 7?
Haide, Etajul 7!
Tu ai mereu o soluție!
Hai! Spune ceva!
Nu cunoști prea bine publicul, dle Yu.
Așa cum oamenii dau bani pe prăjituri delicioase ca asta…
dau bani pe o experiență satisfăcătoare.
De ce insiști să portretizezi lumea reală?
Oamenii s-au săturat de viețile lor.
Cunosc deja mesajul pe care vrei să-l transmiți.
Îl știu toți,
dar nu e distractiv!
Trebuie doar să le livrăm
ceva amuzant și distractiv de urmărit.
Cu tot respectul, domnule,
n-ar fi o insultă pentru public?
Dle Yu, te-am crezut deștept,
dar nu știi nimic.
Dragul meu domn Yu!
Pe vremuri erai un mare șmecher.
Sună-mă
când vrei să faci ceva amuzant,
nu chestii de genul ăsta.
M-am plictisit citind asta.
Ce fel de titlu e Decăderea?
Nu știu.
Habar n-am!
M-am prefăcut mereu că le știu pe toate.
Dar n-am habar.
Ei încearcă să ne înșele acum.
Nu putem schimba camerele nicicum.
A primit o tură dublă fiindcă n-au vrut să angajeze pe nimeni.
Ce mod ridicol de a economisi bani!
Dacă nu se operează acum, va muri.
Și n-are asigurare.
E o porcărie! Doamne! Nenorociții ăia faliți!
Da!
A ațipit din cauza extenuării, dar de ce trebuia să lovească mașina mea?
Are nevoie de operație până mâine, nu?
Rezolv eu.
Trebuie să fiu garant, nu?
Bani pentru operație sau o înțelegere, mă ocup eu.
Spune-le să facă operația!
Haideți
să terminăm acum!
Putem contribui
și-i dăm bani Etajului 1 după ce ieșim.
Ce spuneți?
Da?
Nu mai avem ce face aici.
Să plecăm!
Nu!
Nu mișcă nimeni!
- Etajul 1! - Nu așa!
Nu pot încheia așa show-ul.
Nu credeți?
Nu e corect.
Etajul 1!
Nu mișcați!
Nu mișcă nimeni!
Etajul 3!
Leag-o pe Etajul 2!
Folosește banda!
Repede!
Etajul 7, leag-o pe Etajul 4!
Acum!
Locul ăsta e atât de amuzant!
Îl ador!
Ați văzut cât timp am câștigat?
Nu e uimitor?
Ce naiba?
- Iar a venit. - E obsedată după atenție.
Cine?
O artistă expirată.
Fiindcă n-o mai angaja nimeni,
ținea show-uri și făcea datorii de sute de milioane.
Acum, fiind falită, cântă aici fără autorizație.
Cheamă poliția! Face zgomot.
Ar trebui să mai stăm aici! Pe bune!
Să rămânem aici!
Eram ca publicul, în așteptarea unui spectacol.
Dnelor și dlor,
vă mulțumesc pentru răbdare.
Vă prezint acum un spectacol
cum n-ați mai văzut.
Etajul 1!
- Etajul 1! - Etajul 1!
Ai grijă!
Etajul 1!
Etajul 1, ai grijă!
- Etajul 1! - Vai!
Etajul 1, coboară!
- Ești bine? - Țicnitule!
E foarte periculos!
- Coboară! - Coboară, te rog!
Ce l-a apucat?
- Ți-am zis să cobori! - Etajul 1, coboară!
Face asta ca să câștige mai mult timp?
- Hai, Etajul 1! - Vai!
Ce facem?
- Etajul 1! - Ai grijă!
Etajul 1!
- Nu, Etajul 1! - Ce facem?
Ține-te bine!
Etajul 1!
Ține-te bine!
Ce facem?
- Ține-te! - Etajul 1, ține-te bine!
Ai grijă!
Doamne!
Focul…
Nu!
Etajul 1!
Etajul 1! Rezistă!
Nu poate rămâne aici!
Trebuie dus la spital!
Poți să respiri?
Deschideți ușa, ticăloșilor!
O să moară!
Dați-mi orice! Acum!
Cumpăr tot, ca să terminăm show-ul!
Dați-mi orice!
Tot ce e mai scump!
Diamante, lingouri de aur,
orice pentru tot timpul ăsta! Băga-mi-aș!
Acum!
Sunt 1.440 de ore?
Băga-mi-aș!
- Gata! - Deschide ochii!
Futu-i!
De ce e mai mult timp?
Fiindcă e foarte emoționant!
Uitați-vă! Încercați disperați să-l salvați.
Cum să nu te emoționezi?
De asta am spus că…
în ritmul ăsta,
s-ar putea să nu mai plecăm niciodată.
Etajul 1, deschide ochii!
Etajul 1, trezește-te!
Nu poți renunța!
Opriți-vă, vă rog!
Ce mai vreți să vedeți, nemernicilor?
Ce altceva?
Etajul 1!
Trebuie să reziști!
Trebuie să nu vadă!
Etajul 1, respiră!
Etajul 1, deschide ochii!
Etajul 3!
Repede, Etajul 3!
Încetează!
Hai, grăbește-te!
Scările!
Da! Le-a distrus pe toate.
- Aproape am terminat! - Etajul unu!
- Încă puțin! - Etajul 1!
Nu vreau să plec!
Nu ne mai puteți vedea.
Ce o să faceți?
Ce mai puteți face?
E blocată!
Nemernicilor!
Doar când nu le-am mai arătat nimic
timpul a ajuns la zero.
Etajul 1!
- S-a deschis! - Etajul 1, hai!
Etajul 1!
Eu…
voiam să trăiesc mai bine.
Am avut greutăți toată viața.
Etajul 1!
Un nimeni ca mine
nu trebuia să fie lacom.
Rămâi treaz, da?
Etajul 1!
Îmi pare rău…
pentru fiica mea!
Iertați-mă toți!
Iertați-mă!
Etajul 1!
Sfârșitul e prea siropos…
dar nu e chiar așa de rău.
Nenorociților!
„Felicitări!
Banii premiului vor fi transferați în contul tău.”
SFÂRȘIT
Trecuseră vreo două luni și jumătate
de când opt oameni dispăruseră din societate.
Acolo am văzut tot felul de infracțiuni și evenimente oribile,
pe care un om normal nu le-ar crede niciodată,
chiar dacă le-ar auzi,
dar, firește, lumea uită cu totul că au avut loc vreodată.
La început, șocul de a fi martor la moartea Etajului 1,
banii cu nemiluita
și timpul efemer m-au distrus complet.
M-am chinuit să revin la viață.
De asemenea, după ce am trecut prin tortura psihologică,
corpul îmi cerea să dorm toată ziua.
Am dormit întruna, zi de zi.
Am avut același vis iar și iar.
Am visat de atâtea ori,
încât nu mai eram sigur că fusese adevărat,
că am cunoscut oamenii ăia
sau că se întâmplase ceva din toate alea.
Deși pare incredibil…
dacă totul n-ar fi fost real,
n-aș vedea suma asta ridicolă de bani,
din contul meu.
Identitatea organizatorilor
care mi-au dedus jumătate din premiu pentru împușcarea camerelor,
a oamenilor cruzi de la etajele superioare
și moartea Etajului 1
mi se ștergeau încet din memorie.
Totuși, n-ar trebui să uităm.
Nu trebuie să uităm.
Chiar dacă totul e uitat, trebuie să ne amintim un lucru.
Pentru asta, a trebuit să adun participanții.
Deși nu le știam numele, vârstele, slujbele sau altceva,
tot trebuia să-i găsesc.
Exista o singură cale de a face asta.
Era timpul să folosesc surplusul de bani.
ÎNMORMÂNTAREA ETAJULUI 1
Trebuia să organizăm o înmormântare pentru Etajul 1.
Trebuie să ne amintim de el.
ETAJUL 2
Numai eu am ajuns?
Nu.
Mai ia!
Am găsit
familia Etajului 1.
Doamne!
Cum?
M-am interesat să-i organizez înmormântarea
și nu sunt multe trupe de circ în Coreea.
Deci…
n-a durat mult.
Am înțeles.
Dar au crezut
că Etajul 1 lucra în străinătate.
Ce vrei să spui?
Am cunoscut-o pe soția lui.
A zis că a venit în vizită colegul soțului ei.
A zis că s-a întors primul în Coreea și că-l trimisese Etajul 1 în vizită.
Și…
i-a dat un cec
cu bani cât pentru o viață.
Oare cine a fost?
A spus că era un bărbat pe la 30 de ani.
Se pare că a vorbit politicos, purta ochelari,
și avea părul
dat pe spate, așa.
Cred că e Etajul 7.
Da.
Eu i-am promis că-i dau banii.
Nu i-am găsit.
Mă gândeam eu.
Ți-am mai spus că nu ești foarte deșteaptă.
Scuze!
E înmormântarea Etajului 1, nu?
Iar șeful procesiunii e Etajul 3?
Da.
Avem o coroană de flori.
E de la… Cum se numea?
SINCERE CONDOLEANȚE ETAJUL 6
Etajul 6?
Da.
Judecând după flori,
cred că o duce bine.
Bănuiam că e de la Etajul 7.
Deci, am venit doar etajele inferioare.
Haide! Poate că n-a văzut reclama.
Venea, dacă știa.
I-a vizitat și familia.
Era să uit. Poftim!
Ați văzut asta?
Uitați-vă!
Etajul 8!
„Asta nu e artă.”
CÂNTĂREAȚĂ, DISTURGE O GALERIE DE ARTĂ CU UN EXCAVATOR
Etajul 8 era cântăreață?
Mai exact, o artistă.
Etajul 8 a angajat un excavator noaptea și a distrus o galerie de artă.
A lăsat, apoi, mesajul pe un indicator.
A cheltuit toți banii ca să plătească pagubele
galeriei și lucrărilor și a fost arestată.
Știam că va ajunge așa într-o zi.
Totuși, să ajungă la închisoare…
În felul ăsta, ne-am despărțit.
N-am întrebat nimic unul despre celălalt.
Nici unde sau cum trăiam.
Ne-am încurajat unul pe altul și atât.
Etajul 1!
Ar conta, dacă am încerca să trăim o viață bună
în lumea asta rea?
CAPUL SUS! NU VĂ PIERDEȚI SPERANȚA! TOT ÎNAINTE!
Deci, povestea se termină la înmormântare!
În sfârșit, ți-ai revenit, dle Yu.
Știam eu că vei putea scrie ceva bun!
E un scenariu amuzant!
Dar nu prea ai spus multe
despre etajele superioare, la final.
Mă întreb ce fac ele.
Încă mă gândesc la asta.
Telespectatorii nu vor să le fie bine.
Se vor simți mai liniștiți așa.
Da. Cred că ai dreptate.
Dar avem vieți minunate, nu?
Poftim?
Sincer, și eu am participat la show-ul ăsta.
Era să fac infarct citind asta.
De unde crezi că am atâția bani?
Glumeam!
Nu-mi spune că e o poveste adevărată!
Ai participat la show?
Păi,
sigur că nu.
E doar ficțiune.
- E o poveste inventată. - Bine.
Ai sprijinul meu deplin. Hai să facem o capodoperă!
Da?
Sigur.
Cine știe? Ar putea exista și un al doilea sezon.
Da.
Subtitrarea: Daniel Onea