-Mamma. -Ja?
Hvorfor drar vi hjem?
Du sa jeg måtte bli på sykehuset for å bli bedre.
Du kan bli bedre hjemme også.
Det er lenge siden du har vært hjemme, ikke sant?
Men jeg liker meg her.
De har en seng her, og det er varmt.
Pappa fikset varmeovnen.
Det blir ikke kaldt. Opp med deg.
La meg hjelpe.
-Takk. -La oss dra hjem, Da-in.
Hva med deg, pappa?
Hvis du drar hjem og venter, vennen…
ELEFANTSIRKUS
…så kommer jeg straks.
Dra i forveien, Da-in.
Hvordan går det an? Har hun ikke en sjelden sykdom?
Vi har ikke penger.
Uansett, hvordan kunne sykehuset sparke ut ei syk lita jente?
Bryr de seg ikke om hun dør?
Takk for at vi fikk låne bilen.
T-banen ville vært for vanskelig for henne.
Nå kommer hun seg vel hjem.
Og…
…ikke glem det jeg ba om.
Kan du tenke over det? Dattera di elsker deg så høyt.
ILYEONG SYKEHUS
FORSIKRINGSBEVIS INNEHAVER: NO SANG-GUK
Kan du våkne?
Du må holde deg våken.
Hold deg våken, sa jeg!
Vi må ut herfra.
Ta deg sammen!
Våkne.
Våkne…
Er du våken?
Våken…
Drikk litt vann først.
Hva mener du "ut herfra"?
Ikke skrik, ikke virk overrasket,
og ikke gå berserk, ok?
Hør godt etter.
Du kan bytte rom. Det koster en milliard won.
Høres kjent ut, ikke sant?
Husker du hvordan 1. Etasje snakket om å tjene en milliard won?
Jeg ante ikke at pengene var til det.
Han har måtte tåle mye.
Han hadde en plan om å bytte rom fra starten av.
1. Etasje foreslo at vi samarbeider
for å styrte 8. Etasje og hennes manipulerende og tyranniske regler.
Han foreslo selvsagt
at siden jeg risikerer livet for alles skyld,
skal jeg få førstevalg av rom.
Han ba meg ta 8. Etasje sitt.
Tilbudet var for godt til å avslå.
Spil ut neseborene tre ganger hvis du er enig i planen.
Vi er flere enn henne.
Kan vi ikke bare angripe henne?
Jeg tviler på at hun vil skyte oss med pistolen.
Pang!
Er det ikke sexy?
Unnskyld?
Måten blodet spruter på.
Det er ganske avantgardistisk.
Jeg vil skyte på ordentlig.
Ikke malingspann,
men en person.
Kanskje det er best
å bare skyte alle…
"Og avslutte showet."
Det var hennes eksakte ord.
Jeg var så redd for at hun skulle skyte meg.
Glem å kjempe mot den jenta.
Vi må være forsiktig med henne.
Hva om vi angriper henne om natten?
Det er bare det at…
Hun sover ikke om natten.
Hva?
Hun bare maler.
Det er malerier med titler fra "Nummer 5" til "Nummer 9".
Hun følger nok med på oss nå.
Det må skje på dagtid.
Hun spiller golf ute på plassen når sola skinner.
Bra slag! Det var flott!
Kjøpte hun flere våpen?
"Våpen"?
Coco er et nytt tilskudd.
"Coco"?
Det ser ikke sånn ut,
men den er ondsinnet.
Etter å ha spilt golf, tar hun alltid et bad på rommet sitt.
Ja, du blir bedre for hver dag.
Vår eneste sjanse.
Takk.
Kun da legger hun ned pistolen.
Vi kan løpe inn, ta pistolen og angripe henne.
Det vil føre til nærkamp,
så vi trenger noen til å ta føringen.
Jeg gjør det.
Jeg kan gjøre det.
Men… det er en ting til.
Hva annet kan det være?
Det er ingen til å befri dere.
Hva?
Mens hun spiller golf,
må jeg være caddien hennes.
Bra slag, 8. Etasje!
Vi har 5. Etasje.
Hva gjør du her ute?
Er ikke sollyset herlig?
Hun er den eneste
som beveger seg fritt, bortsett fra deg.
Du må overbevise henne, uansett hva.
4. Etasje…
Du er vårt eneste håp.
Vær så snill.
Du vet hvem jeg er, hva?
Selvsagt. Vår skjønne 4. Etasje.
-Det er bra. -Hva er?
Kom hit et øyeblikk.
Du har vært alene i det siste,
og jeg vil ta en prat.
La oss ta en prat.
Det er favorittallerkenene mine.
Jeg knabbet dem fra 8. Etasjes rom for å gi dem til deg.
Hvordan endte du opp her, forresten?
Du ser ut som du var velstående.
Jeg er god til å lese folk.
Jeg var velstående en gang.
Men jeg sløste bort alle pengene mine.
Hvordan?
Mannen min var en berømt hudlege, så han tjente masse penger.
Men han viste meg aldri respekt
og var utro hele tiden.
Først dro jeg dit for å avreagere litt.
Jeg kunne ikke unngå å bli tiltrukket av hans snille ord.
Han ba om å låne litt penger.
Jeg ga ham huset, min manns bygning, alle pengene våre.
Da jeg kom til fornuft, hadde mannen min allerede saksøkt meg,
og jeg hadde ingenting igjen.
For et rasshøl.
Jeg var en tosk.
Jeg har en tendens til å narre meg selv.
Når du forlater dette stedet, kan du drepe alle de jævlene.
Med de pengene, kan du hyre en leiemorder.
Hellemin.
Du får det til å høres gøy ut.
Takk, 4. Etasje.
4. Etasje overbeviste 5. Etasje. Fortalte om 1. Etasje og milliarden.
Om hvordan alle var helt utmattet av den psykologiske torturen.
Hun fikk det til å høres mer tragisk ut.
Er det noe jeg kan gjøre?
Du må bare gjøre som jeg sier.
Det skal jeg. Uansett hva det er.
5. Etasje.
Men… på én betingelse.
Endelig er det D-dag.
Ålreit. Skal vi spille golf?
-Det startet dårlig. -Skal vi ta en fridag?
Coco ser også sliten ut.
Desto større grunn til å trene!
Coco, hvis du føler deg sløv,
bør du bevege deg mer.
Kom hit, vennen.
Flink bisk. La oss gå bort dit.
Jeg satte opp hullene og banen, alt er klart.
Det blir kjempegøy!
4. Etasjes raske tankegang reddet planen.
Forresten,
hva snakket du og 5. Etasje om?
Hva?
Dere gråt og klemte hverandre.
-Jeg kom nesten ned av nysgjerrighet. -Å, det?
Du så vel det hele.
Vi hørte på hverandres gamle historier og sånt.
Bra slag.
Svingene dine er helt utsøkte i dag!
Hva kaller du en slik sving?
Wow, altså.
Du er akkurat som Pak Se-ri.
Skal vi heve det et par hakk?
Går det bra?
Ja, det går bra.
Hvor ble ballen av? Den må ha trillet langt.
Den trillet kjempelangt.
Ja, ikke sant?
Jeg tror en trillet i den retningen tidligere.
Se der borte.
-Der borte? -Ja.
Der borte. Der!
Der er den, ikke sant?
Det var et flott slag.
Kom igjen. Opp med deg.
Vent litt. Beina mine.
Ja, du har ikke beveget deg på lenge. Strekk dem ut litt.
Svingene dine er fantastiske i dag.
-De er av en annen verden! -Syns du?
Hva er det, Coco?
Alt vel, Coco?
Det går bra, Coco.
Det virker ikke sånn.
-Jeg er så trøtt. -Går det bra, 3. Etasje?
Ta deg sammen.
Skuldrene verker også. Jeg kan ikke ta meg sammen.
Vi har bare 7. Etasje igjen.
Jeg klarer ikke å reise meg. Jeg tror jeg sovner.
Du kan ikke bli værende sånn. Kom deg opp.
Gjem deg!
Jeg orker ikke mer.
Vi må gå, 3. Etasje. Bare litt til.
Hva er galt?
Jeg tror jeg så noen gå forbi.
Hva? Hvor? Jeg ser ingen.
-Jeg kan ikke røre meg. -Gå.
Kanskje 5. Etasje var ute et øyeblikk.
Ja så?
Se så smart Coco er!
Hva er det, Coco?
-Hva? Coco. -Coco.
-Hvor skal du, Coco? -Vent, du er nesten ferdig.
Jeg har et anfall! Jeg dør!
Pokker ta den hurpa.
Vent på meg, 8. Etasje!
Coco, hvor skal du?
Coco?
3. Etasje. Kom hit. Vi må gjemme oss.
Denne veien. Kjære vene. Bort dit.
Hva er det, Coco?
Hvor er du?
8. Etasje.
Den jævla hunden.
Coco.
Coco?
8. Etasje!
Nei!
Hva skjer her?
8. Etasje!
Velkommen. Parkeringsplassen er full. Ta til høyre…
Unnskyld meg!
Unnskyld meg, frue. Du kan ikke parkere her.
Beklager, jeg har hastverk. Tilbake om ti minutter.
Det er parkeringsplasser i etasjen under.
Hva feiler det deg? Jeg kommer straks.
Jeg er en VIP-kunde. Vet du hvor mye jeg bruker her?
Vent. Du er…
Det er deg.
-Er dette jobben din? -Hva er det? Kjenner du henne?
Hun gikk sammen med oss på skolen.
Hun skrythalsen som skulle bli K-pop-stjerne. Stakkars.
Kom. Vi har ikke tid.
Hun danser jo her, så hun må ha slått gjennom.
Debuterte i parkeringshuset!
Så du henne? Jeg ble sjokkert. Hun var sånn.
Slutt! Folk kan se deg.
Fy faen.
Faen! Jeg burde ha gjort det fra starten av.
Hva med golftimen deres?
Ja, altså,
jeg slo hole-in-one.
Hva?
Hvorfor våkner hun ikke?
Hun burde være våken nå.
Jeg slo henne ikke så hardt.
Jeg tror hun bare tar seg god lur.
Jeg vet ikke hvorfor vi gråt. Å se sollyset ga oss tårer i øynene.
En ekte frigjøring.
Vår største trussel, 6. Etasje, kunne ikke røre seg.
8. Etasje var bundet med Coco.
Hennes eneste våpen, taseren og pistolen, var i våre hender nå.
Vi var endelig…
Beklager, bare én ting før vi fortsetter.
Husker du avtalen vår?
Er det greit om jeg gjør det nå?
Hvilken avtale?
5. Etasje
hjalp oss på én betingelse.
Gi meg en skalpell,
gasbind, bandasjer, blodstillende,
anestetikum, antibiotika, desinfeksjonsmidler og medisinske hansker.
Hva?
Hva er det? Hva gjør du?
Frøken? Pokker ta. Vent.
Hvorfor gjør du dette?
Du er den jeg tror du er, sant?
-Hva? -Hallo.
-Har du en penn? -Et øyeblikk.
Kan jeg få en autograf?
-Herlighet. -Du er ham, ikke sant?
Du var kongen av å stjele baser.
-Vi er store baseballfans. -Her.
Jeg skjønner. Greit.
Hva heter dere?
-Oh Seung-jun. -Cho Min-ah.
-Kilometerstanden på denne? -Takk.
Vil du ikke tjene penger?
Jeg vet det.
-Takk. -Takk.
-Klart. -Takk.
-Ha det.
-Tenk å møte ham her. -Ikke sant? Han er snill.
Er det gøy?
-Hva? -Er det gøy å skrive autografer?
Kom igjen, sjef.
Laget sparket deg for gambling,
og du smiler og skriver autografer?
Helvete.
"Helvete"?
Skal du banke meg også?
Vet du hvor mange biler du solgte denne måneden?
Du må ta deg sammen.
Skjerp deg, ok?
Den jævelen.
Hva?
Vent, buksene mine. Hvorfor…
Hvorfor gjør du dette?
5. Etasjes betingelse var…
Jeg vil ta hevn.
Jeg skal kastrere 6. Etasje.
Bedøvelsen. Jeg har ikke narkose!
Jeg behandlet ham med antibiotika,
så han burde bevege seg greit.
Jeg foreslo å bruke 8. Etasjes penger til å bytte rom.
Men 1.Etasje svarte rolig:
Jeg har spart penger til dette øyeblikket.
Jeg vil gjøre dette med pengene mine, om ikke annet.
Selvsagt. Du er så mandig, 1. Etasje.
Pene jenter er "storesøs" og pengesterke er "mandige"?
Vi ble enige om rommene.
4. Etasje gikk til åttende etasje, 8. Etasje til fjerde.
1. Etasje, som hadde drømt om dette, ble 6. Etasje.
Alle andre var fornøyde der de var.
Jeg ville gjerne hatt en høyere etasje, men alle var fornuftige, og vi ble enige.
Uten noen til å beskytte oss, skapte vi vår egen poetiske rettferdighet.
Jeg vil…
…bytte rom.
Jeg bytter.
Hva er dette? Hvorfor er det en konvolutt?
-Hva? -Hva er det?
Hva står det?
Hva?
Hva i all verden betyr det?
Hva er meningen med…
-Hva er galt? -Altså…
De jævlene.
-Hva? -Hva er det?
Hva? Hva er det?
"Så lenge showet varer,
kan dere når som helst kjøpe rom med premiepengene deres.
Rommene kan kjøpes til prisene nedenfor.
Første etasje, ti milliarder won.
Andre etasje, 20 milliarder. Tredje, 30 milliarder.
Åttende etasje, 340 milliarder won."
Hva?
Vi forsto det ikke først,
for vi trodde vi kunne bytte til de rommene vi ville.
Men vi hadde bare kjøpt instruksjonene til å bytte rom.
Og til en latterlig pris.
Etter å ha sett prisene, forsto vi.
Det var måter å kjøpe og selge på.
Men i virkeligheten var det ingenting vi kunne kjøpe.
Med andre ord, var skjebnene våre forutbestemt fra starten av.
Hva kommer til å skje med meg?
Å nei, 1. Etasje.
Premieforskjellen fulgte Fibonaccitallene,
som jeg trodde var vertenes måte å brife på,
og prisen på hvert rom ble fastsatt etter showets naturlige orden
og det gylne snitt av vår skaper som iakttar oss fra oven.
Alle pengene jeg hadde spart til nå…
Hva skal jeg…
Hva gjør vi, 7. Etasje?
Kom igjen, 7. Etasje. Du har alltid svaret.
Kom igjen, si noe!
Du kjenner visst ikke ditt publikum så godt, Yu.
Akkurat som folk bruker penger på gode kaker som dette…
…bruker de penger på opplevelser.
Hvorfor insisterer du på å skildre den virkelige verden?
Folk er lei av livene sine.
Det budskapet du prøver å formidle er kjent allerede.
Alle vet det, men det er ikke morsomt.
Vi trenger bare å gi dem noe morsomt og underholdende å se på.
Men med all respekt,
er ikke det en fornærmelse mot publikum?
Jeg trodde du var smart, men du vet jo ingenting.
Min kjære Yu.
Du var stor før i tiden.
Ring meg når du vil lage noe morsomt,
ikke ting som dette.
Det var utrolig kjedelig lesing.
MANUS: YU PHILIP
Hva slags tittel er Undergang?
Jeg vet ikke. Jeg aner virkelig ikke.
Jeg lot som jeg var en bedreviter.
Men jeg vet ikke en dritt.
De kødder med oss.
Det går ikke an å bytte rom.
De ville ikke ansette flere, så han jobbet dobbeltskift.
For en latterlig måte å spare penger på.
Hvis han ikke opereres nå, dør han.
Han har ikke forsikring.
Dette er noe dritt. Herregud, de fattige jævlene.
Nettopp.
Han duppet av som følge av overarbeid, men hvorfor måtte han krasje med meg?
Han må opereres før i morgen, sant?
Jeg gjør det.
Jeg kan stå som kausjonist.
Jeg fikser penger til operasjonen eller et forlik.
Be dem om å operere.
La oss… avslutte nå.
Vi kan spleise å gi 1. Etasje pengene hans utenfor.
Hva sier dere?
Ikke sant?
Vi kan ikke gjøre mer her.
Vi drar herfra.
Nei.
Ingen beveger seg.
-1. Etasje. -Ikke sånn.
Showet kan ikke ende sånn.
Er dere ikke enige? Dette er feil.
1. Etasje.
Bli der dere er.
Ingen rører seg!
3. Etasje.
Bind 2. Etasje.
Bruk teipen.
Fort deg.
7. Etasje, bind 4. Etasje.
Gjør det nå!
Dette stedet er så gøy.
Jeg elsker det.
Så dere hvor mye tid vi har tjent?
Er ikke dette fantastisk?
Hva pokker?
-Hun er her igjen. -For en mediehore.
Hvem?
En utvasket artist.
Siden ingen ansatte henne lenger,
holdt hun egne show og har millioner i gjeld.
Nå som hun er blakk, opptrer hun her uten tillatelse.
Ring politiet. Hun lager bråk.
Vi burde bli her lenger! Kom igjen!
Vi blir her!
Vi var som et publikum som ventet på en opptreden.
Mine damer og herrer. Takk for tålmodigheten.
La meg presentere en forestilling
dere aldri har sett før.
Å, 1. Etasje.
-1. Etasje! -1. Etasje!
Forsiktig!
1. Etasje!
Det er farlig!
Du store!
Kom ned, 1. Etasje!
-Går det bra? -Gærning!
Det er for farlig.
-Kom ned! -Vær så snill!
Hva feiler det ham?
-Jeg ba deg komme ned! -1. Etasje, kom ned!
Gjør han dette for å få mer tid?
-Gjør det! -Du store!
Hva gjør vi?
-1. Etasje! -Vær forsiktig!
1. Etasje!
-Nei, 1. Etasje! -Hva skal vi gjøre?
Hold deg fast!
1. Etasje!
Hold deg fast!
Hva gjør vi?
-Hold deg fast. -Hold deg godt fast!
Forsiktig!
Herregud!
Brannen…
Nei!
1. Etasje.
1. Etasje! Hold ut.
Han kan ikke bli her.
Han må på sykehuset.
Kan du puste?
Åpne døren, jævler!
Han vil dø!
Gi meg hva som helst. Nå! Jeg kjøper alt dere har, avslutt showet!
Gi meg hva som helst.
Det som er dyrest.
Diamanter, gullbarrer, alt for å bruke opp hele tiden! Faen!
Nå!
1440 timer?
Fy faen.
-Stopp! -Åpne øynene.
Faen!
Hvorfor går den opp?
Fordi det er så rørende.
Dere prøver desperat å redde ham.
Man må jo bare bli rørt.
Det var derfor jeg sa at…
…slik det er nå,
kan vi kanskje aldri forlate dette stedet.
Åpne øynene.
1. Etasje, våkne!
Du kan ikke gi opp!
Slutt, vær så snill!
Hva mer vil dere se, jævler?
Hva mer?
1. Etasje.
Hold ut.
Ikke la dem se.
1. Etasje, pust.
Åpne øynene.
3. Etasje.
Skynd deg, 3. Etasje!
Gi dere, da!
Fort!
Faen. Trappen.
Ja, han tok alle.
-Vi er nesten ferdige. -1. Etasje.
-Bare litt lenger. -1. Etasje!
Jeg vil ikke dra!
Nå kan dere ikke se oss mer. Hva gjør dere nå?
Hva mer kan dere jævler gjøre?
Den åpner ikke.
Forpulte jævler.
Det var bare da vi ikke viste dem noe
at tiden endelig gikk ned til null.
1. Etasje!
-Den er åpen! -Hold ut, 1. Etasje!
1. Etasje.
Jeg…
…ville bare høyere opp.
Jeg har tilbrakt hele livet på bunnen.
1. Etasje.
En null som meg
burde ikke ha vært grådig.
Hold deg våken, ok?
1. Etasje.
Jeg beklager…
…til dattera mi.
Jeg er lei for det, dere.
Jeg er lei for det.
1. Etasje.
Slutten er for sentimental…
…men dette er ikke så ille.
Hei, dere forpulte jævler!
"Gratulerer.
Premiepengene overføres til din bankkonto."
SLUTT
To og en halv måned var gått
siden åtte mennesker forsvant fra samfunnet.
Der inne var vi vitne til kriminelle aktiviteter og fæle hendelser
en normal person aldri ville kunne tro på,
men verden enset ikke at de fant sted.
Sjokket av å se 1. Etasje dø foran meg,
de uendelige pengene
og den forbigående tiden, ødela meg fullstendig.
Jeg slet med å leve igjen.
Etter å ha gjennomgått psykologisk tortur,
krevde kroppen min søvn dagen lang.
Jeg bare sov og sov.
Drømte det samme om og om igjen.
Så mange ganger at jeg var usikker på om jeg hadde vært der,
om jeg hadde møtt de menneskene,
eller om noe av det hadde skjedd.
Det virker ufattelig…
…men om det ikke hadde skjedd
ville jeg ikke hatt denne latterlig pengesummen på kontoen.
Vertens identitet,
som trakk fra halve premien for å ha skutt kameraene,
de onde menneskene i de øvre etasjene
og 1. Etasjes død, begynte å gå i glemmeboken.
Men vi bør ikke glemme.
Vi må ikke glemme.
Selv om alt annet er glemt, måtte vi huske én ting.
For å gjøre det, måtte jeg samle deltakerne.
Jeg visste ingens navn, alder eller jobb, men jeg måtte samle dem.
Det var bare én måte å gjøre det på.
Det var på tide å bruke min overflod av penger.
INVITASJON TIL 1. ETASJES BEGRAVELSE
Vi måtte holde en begravelse for 1. Etasje.
Vi må huske ham.
SEONGSAN SYKEHUS 21. SEPTEMBER
2. ETASJE
Er jeg den eneste her?
Nei.
Ta litt til.
Jeg fant 1. Etasjes familie.
Herlighet.
Hvordan?
Jeg sjekket det i forbindelse med begravelsen,
og det var ikke mange sirkustropper i Korea.
Så…
…det gikk fort.
Jeg forstår.
De trodde at 1. Etasje jobbet i utlandet.
Hva mener du?
Jeg møtte 1. Etasjes kone.
Hun sa at hennes manns kollega kom innom.
Han hadde kommet tilbake til Korea først og 1. Etasje hadde bedt ham dra innom.
Han ga henne en bankbok
med nok penger for resten av livet.
Hvem var det?
Hun sa det var en mann i 30-årene.
Han snakket formelt, hadde briller
og hadde håret gredd bakover som dette.
Sikkert 7. Etasje.
Akkurat.
Det var jeg som lovet å gi ham pengene.
Jeg fant dem ikke.
Jeg visste det.
Jeg sa jo at du ikke var så smart.
Unnskyld meg. Dette er 1. Etasjes begravelse, ikke sant?
Og den ansvarlige er 3. Etasje?
-Ja. -Jeg skal levere en krans.
Den er fra… Hva var navnet igjen?
KONDOLERER - 6. ETASJE
6. Etasje?
Ja.
Etter blomstene å dømme, må han gjøre det bra.
Ville trodd den var fra 7. Etasje.
Da er det bare oss i de nedre etasjene her.
Kanskje han ikke så invitasjonen. Han ville ha kommet om han visste det.
Han besøkte 1. Etasjes familie.
Å, ja. Her.
Har dere sett dette?
Se på dette.
8. Etasje.
"Dette er ikke kunst."
PERFORMANCEKUNSTNER SONG SERA SMADRER GALLERI MED GRAVEMASKIN
Var 8. Etasje kunstner?
Performancekunstner, for å være nøyaktig.
8. Etasje hadde leid en gravemaskin og smadret et kunstgalleri.
Hun satt igjen tittelen på et skilt.
DETTE ER IKKE KUNST
Hun brukte alle pengene til å betale for skadene
på galleriet og verkene, og hun ble arrestert.
Jeg visste hun ville ende opp slik.
Men i fengsel og alt…
Og med det gikk vi hver vår vei.
Vi spurte ikke noe om hverandre.
Ikke hvor vi bodde eller hvordan vi hadde det.
Vi bare oppmuntret hverandre.
1. Etasje.
Hadde det gjort noen forskjell om vi prøvde å leve et godt liv?
Denne jævla verdenen.
OPP MED HODET, IKKE MIST HÅPET VI KJEMPER VIDERE!
Så historien ender med begravelsen.
Du tok endelig til fornuft, Yu.
Jeg visste du ville komme på noe bra.
For en historie!
Man får ikke se så mye til folka i de øvre etasjene på slutten.
Jeg er nysgjerrig på dem.
Jeg vurderer det fortsatt.
Seerne håper nok at det ikke går bra med dem.
-Da vil de føle seg bedre. -Ja. Det er nok sant.
Men det går veldig bra for oss, sant?
Unnskyld?
For å være ærlig var jeg også med i showet.
Hjertet stoppet nesten da jeg leste dette.
Hvordan tror du jeg har så mye penger?
Jeg tuller!
Vent, er dette ekte?
Deltok du i dette showet?
Selvsagt ikke.
Alt er fiksjon.
-En oppdiktet historie. -Greit.
Du har min fulle støtte, så la oss lage et mesterverk.
Ok?
Ja, selvsagt.
Hvem vet? Kanskje det blir en sesong 2.
Ja.
Tekst: Cathrine Hvidsten Jenkins