‫אימא.‬ ‫-מה?‬
‫למה אנחנו הולכים הביתה?‬
‫אמרת שאני צריכה‬ ‫להישאר בבית החולים עד שאבריא.‬
‫טוב, את יכולה להבריא גם בבית.‬
‫מזמן לא היית בבית, נכון?‬
‫אבל כיף לי פה.‬
‫יש מיטה, ולא קר.‬
‫אבא תיקן את החימום.‬
‫לא יהיה לך קר.‬
‫היי הופ…‬
‫אעזור לך.‬
‫תודה.‬ ‫-בואי נלך הביתה, דא־אין.‬
‫ומה איתך, אבא?‬
‫אם תחכי לי בבית, דא־אין,‬
‫אגיע לשם צ׳יק־צ׳ק.‬
‫- קרקס הפיל -‬
‫קודם סעי את, דא־אין.‬
‫איך הם יכולים לעשות דבר כזה?‬ ‫אין לה איזו מחלה נדירה?‬
‫אין לנו כסף.‬
‫בכל זאת, איך עושים דבר כזה?‬
‫לזרוק ילדה חולה מבית חולים?‬
‫לא אכפת להם אם היא תמות?‬
‫תודה שנתתם לנו להשתמש ברכב.‬
‫לא היה לה נוח ברכבת התחתית.‬
‫ככה היא תגיע הביתה בנוחות.‬
‫וגם…‬
‫בבקשה אל תשכחו את הבקשה שלי.‬
‫אולי תחשוב על זה שוב?‬ ‫הבת שלך אוהבת אותך כל כך.‬
‫- פוליסת ביטוח‬ ‫נו סאנג־גוק -‬
‫אתה מוכן בבקשה להתעורר?‬
‫אתה חייב להישאר ער.‬
‫אמרתי שאתה חייב להישאר ער!‬
‫צריך לצאת מפה עכשיו.‬
‫תתאפס על עצמך, טוב?‬
‫תתעורר.‬
‫להתעורר…‬
‫אתה כבר ער?‬
‫ער…‬
‫שתה קצת מים.‬
‫מה פירוש ״לצאת מפה״?‬
‫בלי לצרוח, בלי להיראות מופתע,‬
‫ובלי להתחרפן. אוקיי?‬
‫תקשיב טוב.‬
‫אפשר להתחלף בחדרים.‬
‫זה עולה מיליארד וון.‬
‫נשמע מוכר, לא?‬
‫זוכר שקומה 1 כל הזמן דיבר‬ ‫על להרוויח מיליארד וון?‬
‫לא היה לי מושג שהכסף הוא בשביל זה.‬
‫לא פלא שהוא לא ויתר.‬
‫הייתה לו תוכנית סודית מההתחלה‬ ‫להתחלף בחדרים.‬
‫קומה 1 הציע שנשתף פעולה‬
‫כדי שננסה להדיח את קומה 8‬ ‫ולהפיל את שלטון הרודנות שלה.‬
‫כמובן, הוא הציע ש…‬
‫מפני שאני מסכנת את חיי למען כולם,‬
‫אני אקבל זכות בחירה ראשונה.‬
‫הוא בעצם אומר לי לקחת את החדר של קומה 8.‬
‫זו הייתה הצעה שאי אפשר לסרב לה.‬
‫אם את מסכימה לתוכנית,‬ ‫תנפנפי בנחיריים שלוש פעמים.‬
‫יש לנו יתרון מספרי.‬
‫למה שלא נתקוף אותה וזהו?‬
‫היא בטח לא תירה בנו באקדח. לא?‬
‫באנג!‬
‫נכון שזה ממש סקסי?‬
‫מה?‬
‫איך שהדם משפריץ.‬
‫מאוד אוונגרד.‬
‫בא לי לירות באמת.‬
‫לא בפחיות צבע,‬
‫באדם אמיתי.‬
‫אולי כדאי פשוט‬
‫לירות בכולם…‬
‫״ולשים סוף לתוכנית.״‬
‫זה בדיוק מה שהיא אמרה.‬
‫פחדתי נורא שהיא תירה בי באמת.‬
‫שלא תחשוב אפילו ללכת נגדה.‬
‫כדאי להיזהר ממנה.‬
‫ואם‬
‫נסתער עליה בלילה?‬
‫העניין הוא ש…‬
‫היא לא ישנה בלילות כרגע.‬
‫מה?‬
‫טוב…‬
‫היא רק מציירת.‬
‫היא כבר ציירה את ״מס׳ 5״ עד ״מס׳ 9״.‬
‫היא בטח צופה בנו אפילו עכשיו.‬
‫צריך לעשות את זה במשך היום.‬
‫היא משחקת גולף בכיכר כשהשמש זורחת.‬
‫יופי! חבטה טובה!‬
‫היא רכשה כלי נשק נוספים?‬
‫כלי נשק?‬
‫קוקו היא התוספת החדשה.‬
‫קוקו?‬
‫לא רואים עליה,‬
‫אבל היא ממש אכזרית.‬
‫אחרי הגולף, היא תמיד עושה אמבטיה בחדר שלה.‬
‫כן, את משתפרת מיום ליום.‬
‫זה הסיכוי היחיד שלנו.‬
‫תודה.‬
‫זו הפעם היחידה שהיא מניחה את האקדח.‬
‫אפשר להתפרץ פנימה,‬ ‫לקחת את האקדח, ולתקוף אותה.‬
‫זה יוביל כמובן לקרב מגע,‬
‫אז צריך שמישהו ינהל את זה.‬
‫אני אעשה את זה.‬
‫אני מסוגלת.‬
‫אבל…‬
‫יש בעיה נוספת.‬
‫איזו בעיה נוספת כבר יכולה להיות?‬
‫טוב, אין מי שישחרר אתכם.‬
‫מה?‬
‫בזמן שהיא משחקת גולף,‬
‫אני נושאת הכלים שלה.‬
‫חבטה טובה, קומה 8!‬
‫יש לנו את קומה 5.‬
‫מה את עושה פה?‬
‫אור השמש נעים, לא?‬
‫היא היחידה‬
‫שיש לה חופש תנועה, מלבדך.‬
‫את חייבת לשכנע אותה. בכל מחיר.‬
‫קומה 4…‬
‫את תקוותנו היחידה.‬
‫אנא.‬
‫את יודעת מי אני, נכון?‬
‫בטח. קומה 4 המקסימה שלנו.‬
‫זה טוב.‬ ‫-מה?‬
‫בואי שנייה.‬
‫את לבדך בזמן האחרון,‬
‫ואני רוצה לדבר.‬
‫בואי נדבר.‬
‫אלה המנות האהובות עליי!‬
‫גנבתי אותן מקומה 8 בשבילך.‬
‫דרך אגב, איך הגעת הנה?‬
‫את נראית אישה אמידה.‬
‫אני יודעת לקרוא אנשים.‬
‫הייתי פעם אמידה,‬
‫אבל בזבזתי את כל הכסף שלי.‬
‫איך?‬
‫בעלי היה רופא עור מפורסם שעשה המון כסף.‬
‫אבל הוא לא הפגין שום כבוד,‬
‫ובגד בי כל הזמן.‬
‫בהתחלה הלכתי למועדון כדי לשחרר מתחים.‬
‫המילים היפות שלו פיתו אותי.‬
‫הוא ביקש שאלווה לו כסף.‬
‫בסוף נתתי לו את הבית,‬ ‫את הבניין של בעלי, ואת כל הכסף שלנו.‬
‫כשחזרתי לראות את המצב בבהירות,‬ ‫בעלי כבר תבע אותי,‬
‫ונשארתי בלי כלום.‬
‫איזה מניאק.‬
‫אני הייתי הטיפשה.‬
‫יש לי נטייה להשלות את עצמי.‬
‫אחרי שתצאי מפה,‬
‫פשוט תחסלי אותם.‬
‫בכסף שיהיה לך‬ ‫תוכלי לקחת רוצח שכיר בלי בעיה.‬
‫חי נפשי…‬
‫זה באמת נשמע כיפי.‬
‫תודה, קומה 4.‬
‫קומה 4 שכנעה את קומה 5 מכל הלב.‬
‫היא סיפרה לה על קומה 1 והמיליארד,‬
‫ועל זה שלכולם נמאס מהעינויים הפסיכולוגיים.‬
‫היא גרמה לזה להישמע עוד יותר טרגי.‬
‫במה אני יכולה לעזור?‬
‫את רק צריכה לעשות מה שאני אומרת לך.‬
‫אעשה את זה.‬
‫כל דבר.‬
‫קומה 5…‬
‫אבל‬
‫בתנאי אחד.‬
‫שעת השין הגיעה.‬
‫- שעת השין -‬
‫טוב. נשחק גולף?‬
‫אבל התחלנו ברגל שמאל.‬
‫אולי ניקח יום חופש?‬
‫גם קוקו שלי נראית עייפה.‬
‫זו דווקא סיבה טובה להתעמל.‬
‫קוקו, אם את מרגישה עייפה,‬
‫כדאי לך להזיז את עצמך.‬
‫בואי, חמודה!‬
‫כלבה טובה. בואי הנה.‬
‫הכנתי את הכול לגולף.‬
‫יהיה כיף!‬
‫אבל בזכות התושייה של קומה 4,‬ ‫התוכנית שלנו חזרה למסלולה.‬
‫דרך אגב,‬
‫על מה דיברת עם קומה 5 קודם?‬
‫סליחה?‬
‫פשוט בכיתן והתחבקתן.‬
‫כמעט הצטרפתי אליכן מרוב סקרנות.‬ ‫-אה, זה…‬
‫אני מבינה שראית הכול.‬
‫סיפרנו אחת לשנייה סיפורים.‬
‫חבטה יפה!‬
‫החבטות שלך מעולות היום.‬
‫איך את קוראת לחבטה הזאת?‬
‫כאילו… וואו!‬
‫את כמו פאק סה־רי.‬
‫בואי ניתן בראש.‬
‫אתה בסדר?‬
‫כן, אני בסדר.‬
‫איפה הכדור?‬
‫הוא עף ממש רחוק.‬
‫ממש רחוק.‬
‫כן, אה?‬
‫נראה לי שאחד הכדורים עף לשם קודם.‬
‫תראי שם.‬
‫שם?‬ ‫-כן.‬
‫ממש שם!‬
‫כן.‬
‫זאת הייתה חבטה מעולה.‬
‫קומי.‬
‫רגע. הרגליים שלי…‬
‫בגלל שהמון זמן לא זזת.‬
‫תעשי קצת מתיחות.‬
‫החבטות שלך מעולות היום.‬
‫ממש מדהימות!‬ ‫-כן?‬
‫מה קרה, קוקו?‬
‫את בסדר, קוקו?‬
‫את בסדר, קוקו.‬
‫היא לא נראית בסדר.‬
‫אני עייף כל כך…‬ ‫-אתה בסדר, קומה 3?‬
‫תתאפס על עצמך.‬
‫כואב לי בכתפיים.‬
‫אני לא מסוגל.‬
‫רק קומה 7 נשאר.‬
‫אני באמת לא מסוגל לקום.‬
‫אני עלול להירדם.‬
‫אתה לא יכול להישאר ככה. קום.‬
‫תתחבא!‬
‫קומה 5, אני לא יכול להמשיך.‬
‫בוא, קומה 3.‬
‫רק עוד קצת.‬
‫מה קרה?‬
‫נדמה לי שראיתי מישהו.‬
‫מה?‬
‫איפה? אני לא רואה אף אחד.‬
‫אני לא מסוגל.‬ ‫-תמשיך.‬
‫אולי קומה 5 יצאה לרגע קודם.‬
‫נכון?‬
‫תראי את קוקו!‬
‫מה קרה, קוקו?‬
‫מה? קוקו.‬ ‫-קוקו!‬
‫לאן את הולכת, קוקו?‬
‫רגע, כמעט סיימת!‬
‫יש לי התכווצות! אני מתה!‬
‫כלבה מזדיינת.‬
‫קומה 8, חכי לי!‬
‫קוקו, לאן את הולכת?‬
‫קוקו.‬
‫קומה 3.‬
‫בוא, חייבים להתחבא.‬
‫בוא לשם.‬
‫קוקו, מה קרה?‬
‫לאן הלכת?‬
‫קומה 8.‬
‫הכלבה הזאת…‬
‫קוקו!‬
‫קומה 8!‬
‫מה קורה פה?‬
‫קומה 8!‬
‫ברוכים הבאים.‬
‫החניון מלא. אנא פנו ימינה.‬
‫סליחה!‬
‫סליחה, את לא יכולה לחנות פה.‬
‫מצטערת, אני ממהרת. אצא תוך עשר דקות.‬
‫גברתי, יש מקומות פנויים קומה אחת למטה.‬
‫שחררי. אמרתי לך שאני תכף יוצאת.‬
‫אני לקוחת VIP.‬ ‫יש לך מושג כמה כסף אני מוציאה פה?‬
‫רגע, את…‬
‫זאת את.‬
‫זאת העבודה שלך?‬ ‫-מה?‬
‫את מכירה אותה?‬
‫בטח, היא למדה איתנו בבי״ס.‬
‫זאת שכל הזמן אמרה‬ ‫שהיא תהיה כוכבת פופ. מסכנה.‬
‫בואי, אין זמן.‬
‫במובן מסוים, היא רוקדת.‬ ‫הגשימה את החלום שלה.‬
‫זאת הפריצה שלה בחניון!‬
‫ראית? הייתי המומה.‬
‫היא הייתה ככה…‬ ‫-תפסיקי, מישהו ייראה!‬
‫לעזאזל.‬
‫זה מה שהייתי צריכה לעשות מההתחלה.‬
‫מה עם משחק הגולף שלכן?‬
‫אה, אתה מבין…‬
‫ניצחתי בחבטה אחת.‬
‫למה היא לא מתעוררת?‬ ‫היא כבר הייתה צריכה להתעורר.‬
‫לא נתתי לה כזאת מכה חזקה.‬
‫נראה לי שזאת רק שינה עמוקה.‬
‫אני לא יודע למה בכינו.‬
‫משום מה, אור השמש ריגש אותנו עד דמעות.‬
‫שחרור אמיתי.‬
‫קומה 6, שאיים עלינו כל כך,‬ ‫היה משותק בגלל הגב שלו.‬
‫קומה 8 הייתה קשורה עם קוקו.‬
‫וכלי הנשק היחידים שלה, השוקר והאקדח,‬
‫היו בידינו.‬
‫סוף סוף היינו…‬
‫סליחה, רק דבר אחד לפני שנמשיך.‬
‫זוכרת את הסיכום שלנו?‬
‫אפשר לעשות את זה עכשיו?‬
‫איזה סיכום?‬
‫קומה 5‬
‫הסכימה לעזור לנו בתנאי אחד.‬
‫תשיגו לי אזמל מנתחים,‬
‫גזה, תחבושות, משהו לעצירת דימום,‬
‫סמי הרדמה, אנטיביוטיקה, חומרי חיטוי,‬
‫וזוג כפפות רפואיות, בבקשה.‬
‫מה?‬
‫מה זה?‬
‫מה את עושה?‬
‫קומה 5?‬
‫רגע. חכי.‬
‫למה את עושה את זה?‬
‫אתה מי שאני חושב שאתה?‬
‫סליחה?‬ ‫-שלום.‬
‫יש לך עט?‬ ‫-רגע.‬
‫אפשר לבקש חתימה?‬
‫זה אתה, נכון?‬
‫הייתי אוהד שרוף. היית גדול.‬
‫אנחנו אוהדי בייסבול שרופים.‬ ‫-כן.‬
‫אה, כן…‬
‫איך קוראים לכם?‬
‫או סאונג־ג׳ון.‬ ‫-וצ׳ו מין־אה.‬
‫מה הקילומטראז׳?‬
‫תודה.‬
‫לא בא לך לעשות כסף?‬
‫תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫בכיף.‬ ‫-תודה.‬
‫תודה.‬ ‫-ביי.‬
‫מבסוט?‬
‫מה?‬
‫כיף לך לחלק חתימות?‬
‫בוס, אל תהיה כזה.‬
‫העיפו אותך מהקבוצה בגלל הימורים,‬
‫ואתה מחלק חתימות?‬
‫לעזאזל…‬
‫״לעזאזל״?‬
‫מה, גם אותי תתקוף?‬
‫תגיד, אתה יודע כמה מכוניות מכרת החודש?‬
‫אתה צריך להיסגר על עצמך.‬
‫קח את עצמך בידיים.‬
‫בן זונה…‬
‫מה?‬
‫רגע, המכנסיים שלי. למה…‬
‫למה את עושה את זה?‬
‫התנאי של קומה 5 כדי לעזור לנו היה…‬
‫אני אתנקם.‬
‫אני אסרס את קומה 6.‬
‫ההרדמה! אני בלי הרדמה!‬
‫טיפלתי בו היטב באנטיביוטיקה,‬
‫כדי שלא יהיה לו קושי בתנועה.‬
‫הצעתי שנשתמש בכסף של קומה 8‬ ‫אם נתחלף בחדרים.‬
‫אבל קומה 1 השיב בשקט.‬
‫חסכתי כסף לרגע הזה.‬
‫את זה אני רוצה לעשות בכסף שלי.‬
‫כמובן. אתה כזה גבר, קומה 1.‬
‫פתאום הוא ״אחלה גבר״?‬
‫בחרנו את החדרים בהסכמה.‬
‫קומה 4 וקומה 8 יתחלפו בחדרים.‬
‫קומה 1 יגשים את חלומו ויעבור לקומה 6.‬
‫כולם היו שמחים בחלקם.‬
‫גם אני רציתי קומה גבוהה יותר כמובן,‬ ‫אבל פעלנו בהיגיון והגענו להסכמה.‬
‫בלי אף אחד שיגן עלינו,‬
‫סיכמנו על מערכת של שכר ועונש.‬
‫אני רוצה‬
‫להתחלף בחדרים.‬
‫אני רוצה להתחלף.‬
‫מה זה?‬
‫למה יש פה מעטפה?‬
‫מה?‬ ‫-מה זה?‬
‫מה כתוב?‬
‫מה?‬
‫מה לכל הרוחות‬
‫זה צריך להיות?‬
‫מה זה…‬
‫מה קרה?‬ ‫-אני…‬
‫מה?‬ ‫-מה זה?‬
‫מה? מה קרה?‬
‫״כל עוד התוכנית נמשכת,‬
‫״ניתן לרכוש חדרים בכספי הפרס בכל עת.‬
‫״ניתן לרכוש כל חדר‬
‫״במחירים המצוינים מטה.״‬
‫קומה 1: 10 מיליארד וון.‬
‫קומה 2: 20 מיליארד וון.‬ ‫קומה 3: 30 מיליארד וון.‬
‫קומה 8: 340 מיליארד וון.‬
‫מה?‬
‫בהתחלה לא הבנו,‬
‫כי חשבנו שכל אחד‬ ‫יוכל לבחור איזה חדר שהוא רוצה.‬
‫אבל התברר שרכשנו רק‬ ‫את ההוראות להחלפת חדרים.‬
‫ובמחיר מופקע.‬
‫אחרי שראינו את המחירים, הכול התבהר.‬
‫היו דרכים לקנות ולמכור.‬
‫אבל במציאות, לא יכולנו לקנות שום דבר.‬
‫במילים אחרות,‬
‫גורלנו נחרץ מההתחלה.‬
‫מה…‬
‫מה יקרה לי עכשיו?‬
‫אוי לא, קומה 1…‬
‫ההבדל בסכום הפרס, לפי סדרת פיבונאצ׳י,‬
‫שאותו ייחסתי לראוותנות של המארחים,‬
‫והמחירים של החדרים השונים,‬
‫נבחרו להיות הסדר הטבעי של התוכנית,‬
‫ויחס הזהב בעיני הכל־יכול‬ ‫שמתבונן בנו מלמעלה.‬
‫והכסף שחסכתי עד עכשיו…‬
‫מה אני…‬
‫מה לעשות, קומה 7?‬
‫נו, קומה 7.‬
‫אתה חכם. אתה…‬
‫נו, תגיד משהו!‬
‫לא נראה שאתה מבין את הקהל, מר יו.‬
‫כמו שאנשים מוציאים כסף‬ ‫על עוגות טעימות כאלה…‬
‫הם מוכנים לשלם תמורת חוויה מספקת.‬
‫למה אתה מתעקש לספר על המציאות?‬
‫לאנשים נמאס מהחיים שלהם.‬
‫המסר שאתה מנסה להעביר…‬
‫הם כבר יודעים אותו.‬
‫כולם יודעים,‬
‫אבל זה לא כיף.‬
‫אנחנו רק צריכים לזרוק להם‬
‫משהו כיפי ומבדר לצפייה.‬
‫אבל עם כל הכבוד, אדוני,‬
‫זה לא יהיה עלבון לקהל?‬
‫מר יו, חשבתי שאתה אדם חכם.‬
‫אבל אתה לא מבין כלום.‬
‫מר יו היקר,‬
‫פעם היית אדם חשוב.‬
‫תתקשר אליי‬
‫כשתרצה ליצור משהו כיפי,‬
‫לא דברים כאלה.‬
‫זה היה משעמם נורא.‬
‫- הנפילה‬ ‫מאת יו פיליפ -‬
‫איזה מין שם זה ״הנפילה״?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אין לי מושג.‬
‫כל הזמן הזה העמדתי פנים שאני יודע הכול.‬
‫אבל אין לי מושג.‬
‫הם פשוט מנסים לדפוק אותנו.‬
‫אין שום דרך להתחלף בחדרים.‬
‫הוא שובץ למשמרת כפולה‬ ‫כי הם לא רצו לשכור עוד עובדים.‬
‫איזו דרך מגוחכת לחסוך כסף.‬
‫אם הוא לא ינותח בקרוב, הוא לא ישרוד.‬
‫ואין לו ביטוח.‬
‫איזה בולשיט. העניים האלה…‬
‫בדיוק.‬
‫הוא כנראה נרדם בגלל עודף עבודה.‬
‫אבל למה הוא התנגש ברכב שלי?‬
‫הוא צריך ניתוח מחר לכל המאוחר, נכון?‬
‫אני אעשה את זה.‬
‫אני רק צריכה לתת ערבות?‬
‫אם זה למימון ניתוח או הסדר,‬ ‫אני אעשה כל מה שצריך.‬
‫תגידו להם לנתח.‬
‫בואו‬
‫נשים לזה סוף עכשיו.‬
‫אנחנו יכולים‬
‫לאחד כוחות ולתת לקומה 1 את הכסף שלו בחוץ.‬
‫מה אתם אומרים?‬
‫נגמרו לנו האופציות.‬
‫בואו נצא מפה.‬
‫לא.‬
‫שאף אחד לא יזוז.‬
‫קומה 1.‬ ‫-לא ככה.‬
‫אני לא רוצה שהתוכנית תיגמר ככה.‬
‫לא?‬
‫זה לא בסדר.‬
‫קומה 1.‬
‫תישארו במקום.‬
‫שאף אחד לא יזוז!‬
‫קומה 3.‬
‫תקשור את קומה 2.‬
‫תשתמש בסרט הדבקה.‬
‫מהר.‬
‫קומה 7, תקשור את קומה 4.‬
‫עכשיו!‬
‫איזה כיף פה.‬
‫אני מתה על זה.‬
‫ראיתם כמה זמן הרווחנו?‬
‫מדהים, לא?‬
‫מה זה?‬
‫היא שוב פה.‬ ‫-מחפשת צומי.‬
‫מי?‬
‫אמנית מיצג כושלת.‬
‫בגלל שאף אחד לא מעסיק אותה,‬
‫היא ארגנה מופעים בעצמה,‬ ‫ונכנסה לחובות של מאות מיליונים.‬
‫מאז שהיא התרוששה,‬ ‫היא התחילה לבוא הנה ולהופיע בלי רשות.‬
‫תקראו למשטרה. היא עושה רעש.‬
‫בואו נישאר פה יותר זמן! קדימה!‬
‫בואו נישאר פה!‬
‫היינו כמו קהל שמחכה למופע.‬
‫גבירותיי ורבותיי,‬
‫תודה לכם על סבלנותכם.‬
‫כעת אציג בפניכם מופע‬
‫שכמוהו לא ראיתם.‬
‫קומה 1!‬ ‫-קומה 1!‬
‫תיזהר!‬
‫קומה 1!‬
‫קומה 1, תיזהר!‬
‫קומה 1!‬
‫רד משם!‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-משוגע!‬
‫זה מסוכן מדי!‬
‫רד משם!‬ ‫-בבקשה!‬
‫מה קרה לו?‬
‫אמרתי לך לרדת!‬ ‫-בבקשה רד!‬
‫הוא עושה את זה כדי להרוויח עוד זמן?‬
‫קדימה!‬
‫קומה 1!‬ ‫-תיזהר!‬
‫קומה 1!‬
‫מה נעשה?‬
‫תחזיק חזק!‬
‫תיזהר!‬
‫קומה 1.‬
‫קומה 1! תחזיק מעמד!‬
‫הוא לא יכול להישאר פה.‬
‫צריך לקחת אותו לבית חולים.‬
‫אתה מצליח לנשום?‬
‫תפתחו, מנוולים!‬
‫הוא ימות!‬
‫תנו לי משהו. עכשיו.‬
‫אקנה מה שתרצו,‬ ‫רק שהתוכנית הזאת תיגמר. תנו לי משהו.‬
‫מה שהכי יקר.‬
‫יהלומים, מטילי זהב,‬
‫מה שינצל את כל הזמן הזה!‬
‫עכשיו!‬
‫1,440 שעות?‬
‫למה זה עולה?‬
‫מרוב שזה מרגש.‬
‫תראו איך אתם מנסים נואשות להציל אותו.‬
‫איך אפשר שלא להתרגש?‬
‫לכן אמרתי ש…‬
‫בקצב הזה,‬
‫אולי נישאר פה לנצח.‬
‫קומה 1, תפקח את העיניים.‬
‫קומה 1, תתעורר!‬
‫אסור לך לוותר!‬
‫תפסיקו כבר, בבקשה!‬
‫מה עוד אתם רוצים לראות, מנוולים?‬
‫מה עוד?‬
‫קומה 1.‬
‫תחזיק מעמד.‬
‫אל תיתנו להם לראות.‬
‫קומה 1, בבקשה תנשום.‬
‫קומה 1, תפקח עיניים.‬
‫קומה 3.‬
‫מהר, קומה 3!‬
‫היי, תפסיק!‬
‫קדימה, מהר!‬
‫המדרגות.‬
‫כן, הוא שבר את כולן.‬
‫קומה 1. כמעט סיימנו.‬ ‫-קומה 1.‬
‫רק עוד קצת.‬ ‫-קומה 1!‬
‫אני לא רוצה לעזוב!‬
‫אתם כבר לא רואים אותנו.‬
‫מה תעשו עכשיו?‬
‫מה עוד אתם יכולים לעשות?‬
‫זה לא נפתח.‬
‫מנוולים.‬
‫רק כשלא הראינו להם שום דבר,‬
‫הם איפסו סוף סוף את השעון.‬
‫קומה 1!‬
‫זה נפתח!‬ ‫-קומה 1, קדימה!‬
‫קומה 1.‬
‫אני…‬
‫רציתי לעוף גבוה.‬
‫ביליתי את כל הזמן שלי בתחתית.‬
‫קומה 1…‬
‫אפס כמוני…‬
‫לא הייתי צריך להיות חמדן.‬
‫תישאר ער, טוב?‬
‫קומה 1…‬
‫סליחה…‬
‫לבת שלי…‬
‫סליחה מכולכם.‬
‫אני נורא מצטער.‬
‫קומה 1…‬
‫איזו סיומת קיטשית.‬
‫אבל זה לא כל כך נורא.‬
‫היי, חלאות!‬
‫״ברכותינו.‬
‫״סכום הפרס יועבר לחשבונך.״‬
‫- הסוף -‬
‫חלפו בערך חודשיים וחצי‬
‫בזמן ששמונה אנשים נעלמו מהחברה ללא זכר.‬
‫שם בפנים, היינו עדים‬ ‫לפשעים ולאלימות מזעזעת‬
‫שהאדם הממוצע לא היה מאמין שהם אמיתיים.‬
‫אבל כמובן, העולם לא ידע את זה.‬
‫בהתחלה, ההלם ממותו של קומה 1,‬
‫מהכסף האינסופי,‬
‫ומהזמן החולף, מוטט אותי לגמרי.‬
‫התקשיתי לחזור לחיים.‬
‫וגם, אחרי העינויים הפסיכולוגיים שעברתי,‬
‫הגוף שלי דרש ממני לישון כל היום.‬
‫אז פשוט ישנתי וישנתי.‬
‫חלמתי את אותו חלום שוב ושוב.‬
‫חלמתי אותו כל כך הרבה פעמים‬
‫שכבר לא הייתי בטוח‬ ‫אם באמת הייתי במקום כזה,‬
‫אם באמת פגשתי את האנשים האלה,‬
‫או אם כל זה לא קרה בכלל.‬
‫למרות שזה נראה לא ייאמן…‬
‫אילו זה לא קרה באמת,‬
‫לא הייתי רואה את הסכום המגוחך הזה‬
‫בחשבון הבנק שלי.‬
‫זהות המארחים,‬
‫שהיו יסודיים והורידו חצי מסכום הזכייה‬ ‫בגלל שיריתי במצלמות,‬
‫האנשים האכזריים בקומות הגבוהות,‬
‫ומותו של קומה 1,‬
‫כל אלה החלו להתפוגג מהזיכרון.‬
‫אבל היינו חייבים לזכור.‬
‫אסור לנו לשכוח.‬
‫גם אם כל השאר נשכח,‬ ‫דבר אחד היינו חייבים לזכור.‬
‫לשם כך הייתי חייב לקבץ את המתמודדים,‬
‫למרות שלא ידעתי את שמותיהם,‬ ‫גיליהם, מקצועותיהם או כל פרט אחר,‬
‫הייתי חייב למצוא אותם.‬
‫והייתה רק דרך אחת לעשות את זה.‬
‫הגיע הזמן להשתמש בכסף הרב שעמד לרשותי.‬
‫- מוזמנים ללוויה של קומה 1 -‬
‫היינו חייבים לערוך לוויה לקומה 1.‬
‫חייבים לזכור אותו.‬
‫- קומה 2 -‬
‫אני היחידה שבאה?‬
‫לא.‬
‫הנה עוד קצת.‬
‫מצאתי את המשפחה של קומה 1.‬
‫בחיי.‬
‫איך?‬
‫בדקתי את העניין כדי לערוך את הלוויה,‬
‫ואין הרבה קרקסים בקוריאה.‬
‫אז…‬
‫זה לא היה מסובך.‬
‫הבנתי.‬
‫אבל הם חשבו‬
‫שקומה 1 עבד בחו״ל.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫פגשתי את אשתו של קומה 1.‬
‫היא אמרה שחבר של בעלה לעבודה בא אליה.‬
‫הוא אמר שהוא חזר לקוריאה ראשון,‬
‫ושהוא בא לבקר אותה לבקשת קומה 1.‬
‫ו…‬
‫הוא נתן לה פנקס הפקדות‬
‫עם סכום כסף שמספיק לחיים שלמים.‬
‫מי זה יכול להיות?‬
‫היא אמרה שזה היה גבר בן 30 פלוס.‬
‫היא אמרה שהוא דיבר בנימוס, הרכיב משקפיים,‬
‫ושהשיער שלו‬
‫היה מוחלק לאחור, ככה.‬
‫זה בטח היה קומה 7.‬
‫כן.‬
‫אני זאת שהבטיחה לתת לו את הכסף.‬
‫לא מצאתי אותם.‬
‫ידעתי.‬
‫כבר אמרתי שאת לא כל כך חכמה.‬
‫סליחה.‬
‫זאת הלוויה של קומה 1, נכון?‬
‫והמארגן הוא קומה 3?‬
‫כן.‬
‫משלוח זר.‬
‫זה מה… מה השם?‬
‫- תנחומיי‬ ‫קומה 6 -‬
‫קומה 6?‬
‫כן.‬
‫לפי הפרחים,‬
‫מצבו כנראה טוב.‬
‫חשבתי שזה יהיה מקומה 7.‬
‫אז כנראה רק אנחנו, הקומות התחתונות, פה.‬
‫אולי הוא לא ראה את המודעה.‬
‫אחרת הוא היה בא.‬
‫הוא אפילו ביקר אצל המשפחה של קומה 1.‬
‫אה, כן. הנה.‬
‫ראיתם את זה?‬
‫תראו.‬
‫קומה 8.‬
‫״זו לא אמנות.״‬
‫- אמנית המיצג סונג סרה‬ ‫הרסה גלריה לאמנות באמצעות דחפור -‬
‫קומה 8 הייתה אמנית?‬
‫אמנית מיצג, ליתר דיוק.‬
‫קומה 8 שכרה דחפור בלילה‬ ‫והרסה גלריה לאמנות,‬
‫והשאירה שלט עם השם.‬
‫- זו לא אמנות -‬
‫היא הוציאה את כל כספה‬ ‫כדי לשלם על הנזק‬
‫לגלריה וליצירות, ונעצרה.‬
‫ידעתי שזה מה שיקרה לה בסוף.‬
‫בכל זאת, להיות בבית סוהר…‬
‫כך נפרדו דרכינו.‬
‫לא שאלנו אחד את השני שאלות.‬
‫אפילו לא איפה ואיך אנחנו חיים.‬
‫פשוט נפרדנו במילות עידוד.‬
‫קומה 1.‬
‫גם אם נתאמץ לחיות חיים טובים,‬ ‫האם יש בזה תועלת?‬
‫העולם הארור הזה.‬
‫- להתעודד, לא לוותר,‬ ‫אנחנו יכולים להשתפר! -‬
‫אז הסיפור נגמר ככה, בלוויה.‬
‫סוף סוף התעשתת, מר יו.‬
‫ידעתי שתצליח לכתוב משהו טוב.‬
‫זה חתיכת סיפור!‬
‫אבל כמעט לא הראית‬
‫את הקומות העליונות בסיומת.‬
‫אני סקרן יותר לגביהם.‬
‫טוב, אני עדיין חושב על זה.‬
‫הצופים לא יירצו‬ ‫שיהיה לקומות העליונות סוף טוב.‬
‫ככה הם ירגישו יותר בנוח.‬
‫כן, טוב… כנראה.‬
‫אבל החיים שלנו טובים, לא?‬
‫מה?‬
‫למען האמת, גם אני הייתי בתוכנית הזאת.‬
‫כמעט חטפתי התקף לב כשקראתי את זה.‬
‫למה לדעתך יש לי כל כך הרבה כסף?‬
‫סתם בצחוק!‬
‫לא, אל תגיד לי שזה אמיתי.‬
‫השתתפת בתוכנית הזאת?‬
‫ודאי שלא.‬
‫זה בדיוני.‬
‫זה מומצא.‬ ‫-טוב.‬
‫אני נותן לך את תמיכתי המלאה.‬ ‫בוא ניצור משהו טוב.‬
‫אוקיי?‬
‫כן, כמובן.‬
‫מי יודע? אולי אפילו תהיה עונה שנייה.‬
‫כן.‬
‫- מופע ה-8 -‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין‬