Etajul 2!
N-am făcut nimic! Și eu sunt o victimă!
Am făcut doar ce mi s-a spus!
Etajul 2!
Cred că e suficient.
Măcar eram în siguranță.
Cu siguranța, a venit și o ușurare.
Iar acea ușurare
a dus la o explozie de furie reprimată.
Durerea pe care o simțeam s-a dezlănțuit.
Nenorociților!
Nemernicule…
Ticălosule!
De ce mi-ai făcut asta?
Nu l-a oprit nimeni.
Furia era justificată,
așa că și violența lui era justificată.
Tu ești la fel!
Ai avut noroc, atâta tot!
Te crezi sexy?
Eu…
Futu-i!
Ne-am întors din pragul morții,
dar nu puteam fi brutali ca ei.
Bateria fusese scoasă.
Tu ai făcut-o, nu? Ca să nu funcționeze.
De ce ne-ai spus despre zgomot?
Ne-ai dat un indiciu, nu-i așa?
Știi ce?
Eu sunt fricos și laș.
Aș fi făcut la fel, dacă m-ar fi amenințat.
Așa că, te rog, fii sincer!
Spune ceva!
Spune-ne că n-ai avut de ales decât să aștepți ocazia să ne salvezi!
Îmi pare rău.
Poftim?
Tot ce pot să-ți spun e…
că-mi pare rău.
După o discuție lungă, am hotărât să-l eliberăm.
Dacă nu era el,
eram tot sclavi.
După ce a fost eliberat, Etajul 7 și-a șters în liniște lacrimile.
Păreau lacrimi care exprimau emoții ascunse de mult timp.
Și el trebuie să-și fi dorit ziua asta.
Am câștigat atât de mult timp!
Cred că le-a plăcut mult.
Dar de ce nu pare că am câștigat?
Pentru că ei au câștigat mult mai mulți bani.
Revoluția a fost răsplătită cu foarte mult timp.
Până la urmă, mi-am îndreptat furia doar spre mâna mea ghinionistă,
care a ales un etaj inferior.
Lasă! Te hrănesc eu.
După încăierare,
cele trei etaje au fost închise.
S-a schimbat faptul că nu mai erau camerele lor frumoase și personale.
Toate camerele erau deschise non-stop. Acum, erau spații comune pentru toți.
De ce nu intri?
Sunt doar un pic șocat, Etajul 3.
Poftim?
Totul fusese cumpărat din banii câștigați cu sudoarea și sângele nostru.
Nu-mi vine să cred!
Ce bine e
să ai bani!
Cât a trecut
de când am văzut apă pentru baie!
Dumnezeule!
Asta nu se folosește în loc de ață dentară?
E chiar ca la hotel aici. Aș putea trăi aici mereu.
Ăla e bideu.
Are 21,9 miliarde și câștigă 340.000 pe minut.
Doamne!
Tot nu-mi vine să cred.
Să-i cheltuim pe toți?
Putem cumpăra ce vrem.
Ca bideul de acolo.
Așa ceva.
Crezi că ar fi bine?
Lăsați-o baltă!
Ea e în aceeași situație.
Va avea nevoie de bani afară.
Mă simt sătul aici pentru prima dată!
- Da. - Și eu.
E un festin, nu?
Și ce festin!
Era perfect,
dacă aveam ceva de băut ceva acum.
- Ce bine era să bem ceva! - Clar!
Nu se cumpără mâncare și băutură.
Pe vremuri, cumpăram deodeok de la piață,
ca să fac vin din deodeok.
Eu nu mă pricep la vin și la bere,
dar n-am putea face ceva asemănător cu soju?
Uitați! Avem multă apă acolo.
Dacă am putea, ar fi…
Ar fi grozav!
În ceea ce mă privește,
îmi place băutura puțin.
Am făcut cursuri de o zi, ca să învăț să fac băuturi alcoolice.
Dar acum nu mai știu cum făceam!
- Nu-mi amintesc cum. - Stați așa!
Nu putem face orice cu bani?
- Ce vrei să spui? - Păi…
Am putea cumpăra rețeta
pentru băuturi alcoolice.
Înseamnă că o putem cumpăra, nu?
Așa cred.
Apare și prețul când cumpărăm ceva.
Stai așa! Uite!
Costă 100 de milioane.
Suma e uriașă pentru noi, dar ea o câștigă în 12 ore.
E-n regulă, nu?
M-a durut!
Putem folosi banii tăi? 100 de milioane.
Puteți, dar nu vreți să mă dezlegați mai întâi?
Nu-mi place să fiu legată.
Prefer să-i leg pe alții.
- Nu pot. - Poftim?
Fir-ar să fie!
CUM SE PRODUCE ALCOOLUL
Gata!
Să gust eu mai întâi?
Pentru siguranță, nu înghiți!
Scuipă după ce guști!
Ți-am zis să nu înghiți! Trebuia să scuipi…
Ce gust are?
La început e acru.
În mare, e amar.
Cum să spun?
Simți că ai putea muri,
dacă nu ai grijă cât bei.
E palpitant.
Ce gust oribil are!
Dar nu mă pot abține să beau.
- Nu? Ți-am zis eu! - Da, serios.
Etajul 5, să mai facem!
Sigur!
- Poftim! - Mulțumesc.
Etajul 7 îl face să pară un whisky scump.
Părea o reclamă la whisky.
Știu, nu?
Da. Clar!
Ce drăguț!
Parcă suntem în tabără.
Chiar așa!
O tabără bună ar trebui să se încheie mereu cu tăieței.
Tăieței!
Ce poftă îmi e!
Și supă.
Coreenii mănâncă mereu și supă.
Nu cred că am mâncat supă de când am ajuns aici.
Nu putem cumpăra mâncare și băutură.
Ați vrea niște tăieței?
Poftim?
Tăieței!
Sunt fierbinți! Ce fierbinți sunt!
Ce fierbinți erau!
Ce faci?
Hai! Termină!
Nu vedeți?
Am adăugat ceapă verde tăiată și multe ouă.
Miroase grozav, nu?
Gustați!
E delicios.
Vorbesc serios.
Supa e grozavă!
Ce-ar fi
să ciocnim cu supa?
- Noroc! - Noroc!
Cât timp
mai facem asta?
Dacă ți-e somn, întoarce-te în camera ta!
Nu. Mă refeream la show-ul ăsta.
Nu credeți că ar trebui să ne oprim?
Poftim?
Credeam că ne înțeleseserăm
să rămânem până câștig eu un miliard de woni.
Etajul 1. Apropo de miliard…
Îți dau eu diferența.
Poftim?
Ai nevoie de un miliard de woni.
Pot să-ți dau eu
din premiul meu.
N-am fost toți martori
la ce ne-am făcut unul altuia ca să câștigăm timp?
Dar nu crezi că există
multe alte moduri de a câștiga timp?
Am câteva idei în direcția asta.
Nu mai câștigi timp destul așa.
Știi că am depășit limita deja!
Odată depășită,
așa rămâne.
Totuși, nu crezi că e nedrept?
Am suferit atât de mult!
Să-i folosim pe ei ca să câștigăm…
Poți face asta?
- Ce? - Să câștigi timp cu ei. Poți face asta?
Da. De ce nu?
Nu. Pun pariu că nu poți.
- Ba pot! - Atunci, fă-o acum!
Ea e legată.
Haide! Răzbună-te pe ea, satisface-ți dorințele!
Mergi și fă ce vrei! N-o să-ți opună rezistență.
Etajul 3!
Să părăsim locul ăsta ca ființe umane!
E ultima noastră șansă.
E ultima noastră ocazie
să plecăm cu decența intactă.
- Ce e? - Ce?
Stelele…
Nu sunt frumoase?
Da, cred că sunt.
Dar, după atât timp aici,
încep să cred că tot cerul e în forma acelei ferestre.
Ce vrei să spui?
Asta e tot ce vedem de aici.
Lumea de afară. Realitatea.
Se sting,
sunt uitate
în întuneric
sau în neant.
Poate că are dreptate.
Ar putea fi ultima ocazie să plecăm cu umanitatea intactă.
Vreau să văd cerul adevărat.
Ce întorsătură!
Fiica mea adora când îi arătam asta.
Dacă-ți seamănă, trebuie să fie adorabilă.
Poate că ar fi trebuit să păstrez în secret o poză cu ea.
Oricum, plecăm în curând.
O să-i iei numai bunătăți cu banii pe care i-ai câștigat.
Ia-i tot ce e mai frumos!
Așa că am stabilit să încheiem show-ul
când se termina timpul rămas.
Etajele superioare, legate, au fost de acord,
deși n-aveau prea multe de spus.
Am mâncat bine,
i-am hrănit bine
și chiar am avut grijă de ei.
- E-n regulă. - Nu vreau!
Scuză-mă! Vrei să mă scarpini aici?
Sub nas. Deasupra buzelor.
Mă mănâncă mult.
Puțin mai în lateral!
- Aici? - Acolo!
Ce bine e!
Uneori, îmi imaginez asemenea scene.
Mulțumesc!
Dar zilele noastre erau liniștite,
iar timpul se scurgea lin.
Ne-am spălat uniformele uzate și murdare
și părul cu șampon uscat.
Împrospătați toți, eram gata să plecăm.
E timpul să ne întoarcem
la lumea din exterior și la realitate.
E chiar ultima noastră noapte.
Exact!
Ai rezistat chiar bine aici.
Și tu, Etajul 5.
Ai îndurat multe.
E valabil pentru toți.
Haide!
Etajul 2, hai!
Ați fost grozavi cu toții. Toți.
Rămas-bun, tuturor!
A fost și grozav, și nasol.
Să nu ne mai vedem niciodată!
ETAJUL 8 PREMIU: 25.666.090.000 DE WONI
ETAJUL 7 PREMIU: 16.319.960.000 DE WONI
ETAJUL 6 PREMIU: 10.053.930.000
ETAJUL 5 PREMIU: 6.212.280.000
ETAJUL 4: 3.890.340.000
ETAJUL 3: 2.333.540.000
ETAJUL 2: 1.533.620.000
ETAJUL 1: 766.890.000
Ce mama mă-sii? Veniți afară!
Ce are chestia aia?
De ce am câștigat atâta timp?
Știu sigur că mai aveam doar nouă ore, ieri, la ora 22:00.
Înseamnă aproape 37 de ore în plus.
Când urcam scările sau eram electrocutați, câștigam între 12 și 24 de ore.
Are vreo logică?
Nu ne-au dat niciodată timp gratis.
Ați făcut ceva?
Da?
Eu n-am făcut nimic.
Am făcut curat și am împachetat aseară.
N-am făcut nimic special.
Nici eu n-am făcut nimic.
Atunci, ce dracu’ se întâmplă?
Urmați-mă!
Etajul 5!
Căutați ceva neobișnuit!
Sforăie.
Încă n-a ajuns mâncarea?
Mor de foame.
Îți dau mai târziu.
Nu văd nimic neobișnuit.
Ce naiba se întâmplă?
Poftim?
S-a întâmplat ceva?
Trebuie s-o dezbrăcăm.
- Ce? - Să rămână aici numai Etajul 5!
O să verific cu ochii mei.
Poftim?
Plecați cu toții!
Poftim? Nu plecați!
Nu! Chiar mă dezbraci ca să câștigi bani?
- Ai găsit ceva? - Nu văd nimic.
Se întâmplă ceva.
Am încercat să aflăm de ce am câștigat mai mult timp,
dar n-am găsit nimic.
Serios, ce naiba se întâmplă?
Un lucru e sigur.
Vinovatul e printre noi.
Stați așa puțin!
Să nu stârnim bănuieli
când nici măcar nu suntem siguri!
Are dreptate. Am trecut prin multe împreună.
Poate că gazdele s-au supărat că se termină,
așa că ne oferă timp în plus…
Futu-i! Ce spun?
Jocul ăsta nu e gratis, prostule!
Nu putem fi siguri de nimic,
dar sigur se întâmplă ceva distractiv de urmărit.
„Distractiv”.
Mama mă-sii!
Ce naiba e așa de „distractiv”?
Ce poate fi?
Ce se întâmplă acum?
Etajul 4!
E sânge…
Cine ți-a făcut asta, Etajul 4? Cine a făcut-o?
I s-a scos dintele!
Duceți-vă dracului!
V-am zis să mă dezlegați! Nemernicilor!
Îmi pare tare rău!
Ai văzut cine a făcut-o?
M-am trezit și eram așa!
Ce să fac acum?
Mă doare!
Există o victimă, dar niciun făptaș.
Stai!
De ce n-a fost nicio victimă ieri?
Nicio victimă?
Dacă rana nu era vizibilă fizic,
dar era undeva unde nu puteam vedea…
Înseamnă că…
Stați puțin!
Ce se întâmplă?
Pantofii lui!
Ce e?
Unghiile lui…
Au fost scoase toate!
De ce vă mirați?
De ce nu ne-ai spus?
Cine mi-a făcut asta
trebuie să fie dintre voi.
Vreți să se încheie show-ul?
Nu se va încheia așa ușor.
Devine chiar interesant, nu?
Cine a făcut-o?
Care dintre voi, ticăloșilor,
e făptașul?
Etajul 2, nu te enerva prea tare!
Putem vorbi după ce te calmezi.
Tu ai făcut-o?
Nu, Etajul 2.
Ba tu, nu-i așa?
Trebuia să rămâi legat!
La urma urmei, ai trăit în lux, fiind de partea lor.
Faci asta pentru că show-ul se va termina,
nu?
Nu face asta, Etajul 2! Ce-a fost a fost.
Numai datorită ajutorului său am fost eliberați!
L-ai ajutat tu?
Etajul 2, de ce te porți așa?
- Tu ai făcut-o? - Ce?
- Fiindcă n-ai făcut un miliard? - Nici vorbă!
Atunci, tu.
Ba nu! Cum să fi…
Și-a scos singur unghiile de la picioare sau cum?
Dar tu, Etajul 2?
Poftim?
E atât de important pentru tine cine e vinovatul?
Tot nu înțelegi?
Indiferent cine e vinovatul,
cel puțin unul dintre noi cinci,
ba chiar mai mulți nu vor ca show-ul să se termine.
E important.
Chiar nu-ți dai seama?
V-ați pierdut mințile cu toții?
Ați înnebunit?
Ați uitat toți cum am scăpat din iadul ăla?
Jumătatea de zi rămasă a devenit trei zile.
Cum a spus Etajul 6,
poate că show-ul nu se va termina niciodată.
Cine e?
Ce naiba? Cine ești?
Parcă n-ai făcut destule! Mă ataci și pe mine? Ticălosule!
Cară-te de aici acum!
Nu sparge ușa!
N-o sparge! Încetează!
Pleacă!
Hai, nenorocitule!
Să te văd!
Mă înșelasem amarnic.
Nu încercau să intre, ci să mă împiedice să ies.
Îmi pare rău.
E singurul mod de a preveni așa ceva.
Ce joc e ăsta, să mă încuiați așa?
Două mese și două sticle de apă pe zi.
Stai în camera ta, te rog,
până la final.
Etajul 2!
Stai așa! Deschide ușa puțin!
Etajul 2!
Te rog, nu pleca! Deschide, ca să vorbim!
Etajul 2!
Ar trebui
să fiu și eu închisă?
Nu.
Hrănește-i și îngrijește-i pe cei legați!
Să mai rezistăm câteva zile!
Ceea ce folosea Etajul 2 nu era democrație liberală.
Era, clar, violentă și tiranică,
dar așa oprea crimele misterioase.
Toți fiind închiși, nu s-a mai întâmplat nimic.
Timpul curgea lin.
Etajul 2 n-a interogat pe nimeni.
Ne-a dat doar mâncare și apă.
Show-ul se apropia forțat de final.
De ce dă ea toate ordinele?
Se crede șefă?
Putea încerca să discutăm, dar să instituie brusc o carantină?
Incredibil!
E chiar ridicol.
Nu rezolvi nimic dacă încui ușa.
Stai!
A zis că primim câte două.
Data viitoare, sigur o să-i spun.
E inacceptabil așa ceva.
Calmarul ăsta uscat e delicios!
Încearcă să mănânci puțin mai mult!
Etajul 5!
Mă doare așa de mult dintele!
Am stat în pat toată ziua
și mă chinui să diger.
Hai, Etajul 5! Ți-am spus, nu?
Nu poți să-mi dezlegi mâinile?
Ți-am spus că nu-mi place să fiu legată.
Nici măcar nu mă pot mișca,
fiindcă sunt legată așa!
Simt că mi-a paralizat tot corpul.
Etajul 5, chiar ești un om rău!
Poftim!
Ascultă!
Mă gândeam
că măcar
am putea să le dezlegăm mâinile.
Nu-i băga în seamă!
Problema e
că stau legați de zile în șir.
Nu sunt infractori.
Toți sunt oameni de treabă.
Doar că…
Asta nu s-ar fi întâmplat, dacă nu veneau aici.
Nu mai e mult, așa că hai să-i dezlegăm!
- S-a terminat. - Încetează!
Încetează cu prostiile!
Crezi că eu vreau să fac asta?
Și pe mine mă scoate din minți!
Poftim? Cum ai…
M-a dezlegat Etajul 2.
- Serios? - Da.
A zis că s-a mai gândit și că-i pare rău că ne-a legat.
Etajul 5, m-a dezlegat și pe mine!
În sfârșit, pot respira!
A fost foarte greu, nu? Mă bucur că ați rezistat.
Dar Etajul 6?
Nu știu.
Poate că e încă supărată pe Etajul 6.
Da, ai dreptate.
O să merg la Etajul 6.
E o idee bună.
Etajul 2
a trecut cumva pe aici?
Etajul 2
le-a dezlegat pe Etajul 4 și Etajul 8.
- Da? - Da.
Le-a eliberat.
Sunt cu toții afară.
A trecut mai devreme pe aici.
Serios?
Ce-a spus?
Că o să mă elibereze.
Mi-a spus să aștept, fiindcă trebuia să ia ceva.
Da?
Știam eu! Etajul 2 e foarte drăguță.
Deci,
ai vrea
să mă dezlegi tu?
Oricum, o să mă dezlege ea.
N-ar trebui.
- Etajul 2 va veni să te dezlege ea. - Nu.
De fapt,
mi-e frică.
Poftim?
Adevărul e că Etajul 2 a vrut să mă omoare.
Despre ce vorbești?
Serios!
A încercat să mă omoare.
Etajul 2 e vinovata.
Mi-a scos toate unghiile,
m-a bătut și a plecat.
Nu se poate așa ceva!
Nu știi cât de mult mă urăște?
Știi că o să mor, dacă mă lași așa.
Sigur o să mă omoare când o să se întoarcă.
Mi-e foarte frică!
Nu!
Nu! Etajul 2 nu e un astfel de om.
O să discut cu ea.
Habar n-ai
ce mi-a făcut ticăloasa aia!
Nu mi-a scos doar unghiile.
Mi-a făcut o chestie chiar perversă!
N-o să…
N-o s-o iert niciodată pentru ce a făcut!
Dacă se mai repetă, chiar s-ar putea să mor.
Jur…
Nu pleca, te rog! Rămâi!
Rămâi cu mine! O să am probleme când vine Etajul 2.
Serios! O să am probleme mari.
Nici eu nu știu ce să fac acum.
Eu…
Te rog,
dezleagă-mi mâinile o clipă!
Vreau să te îmbrățișez.
Subtitrarea: Daniel Onea