‫קומה 2.‬
‫לא עשיתי כלום! גם אני קורבן, את יודעת!‬
‫רק עשיתי מה שאמרו לי!‬
‫קומה 2!‬
‫זה יספיק.‬
‫היינו בטוחים סוף סוף.‬
‫ועם הבטיחות באה תחושת הקלה.‬
‫ועם תחושת ההקלה‬
‫באה התפוצצות של כעס עצור.‬
‫כל הרגשות ששמרנו בבטן פרצו החוצה סוף סוף.‬
‫בני זונות מזדיינים!‬
‫חתיכת…‬
‫בן זונה.‬
‫למה עשית לי את זה?‬
‫אף אחד לא עצר בעדו.‬
‫הכעס שלו היה מוצדק,‬
‫ולכן גם האלימות שלו נראתה מוצדקת.‬
‫וגם את!‬
‫סתם היה לך מזל.‬
‫מה את חושבת את עצמך?‬
‫אני…‬
‫לעזאזל.‬
‫חזרנו מסף המוות,‬
‫אבל לא היינו מסוגלים להיות אכזריים כמוהם.‬
‫מישהו הוציא את הסוללה.‬
‫אתה עשית את זה? כדי שזה לא יעבוד?‬
‫למה סיפרת לנו על הרעש?‬
‫זה היה רמז, נכון?‬
‫אתה יודע,‬
‫אני פחדן.‬
‫גם אני הייתי עושה כמוך‬ ‫אם היו מאיימים עליי.‬
‫אז תגיד את האמת.‬
‫תגיד משהו.‬
‫תגיד שלא הייתה לך ברירה‬ ‫אלא לחכות להזדמנות להציל אותנו.‬
‫מצטער.‬
‫מה?‬
‫כל מה שאני יכול להגיד לך…‬
‫זה שאני מצטער.‬
‫אחרי שיחה ארוכה, החלטנו לשחרר אותו.‬
‫לולא הוא,‬
‫היינו עדיין עבדים.‬
‫אחרי ששחררנו אותו,‬ ‫קומה 7 ניגב בשקט את הדמעות שלו.‬
‫נראה שהן ביטאו‬ ‫את הרגשות אותן הדחיק זמן רב.‬
‫נראה שגם הוא השתוקק ליום הזה.‬
‫תראו כמה זמן הרווחנו.‬
‫נראה שממש עפו על זה.‬
‫אז למה אין תחושת ניצחון?‬
‫מפני שהם הרוויחו‬ ‫כל כך הרבה יותר כסף מאיתנו.‬
‫הגמול על המהפכה היה כמות אדירה של זמן.‬
‫בסופו של דבר,‬ ‫יכולתי להפנות את הכעס שלי רק למזלי הרע,‬
‫שבגללו קיבלתי את אחת הקומות הנמוכות.‬
‫אחרי ההיתקלות,‬
‫שלוש הקומות העליונות נכלאו בחדרים שלהם.‬
‫השינוי היה שהחדרים שלהם‬ ‫הפסיקו להיות מקומות המפלט הפרטיים שלהם.‬
‫עכשיו כל החדרים פתוחים 24 שעות ביממה.‬ ‫הם חללים משותפים שפתוחים לכולם.‬
‫למה אתה לא נכנס?‬
‫אני פשוט קצת המום, קומה 3.‬
‫מה?‬
‫כל זה נקנה בכסף שהרווחנו ביזע ובדם.‬
‫אני לא מאמין.‬
‫כסף‬
‫זה יופי של דבר.‬
‫מזמן‬
‫לא ראיתי אמבטיה מלאה.‬
‫בחיי…‬
‫זה הדבר הזה שמשתמשים במקום חוט דנטלי?‬
‫המקום הזה פשוט מלון!‬
‫יכולתי לחיות פה לנצח.‬
‫זה בידה.‬
‫יש לה 21.9 מיליארד,‬ ‫והיא מקבלת 340,000 וון לדקה.‬
‫בחיי…‬
‫אני עדיין לא מאמין.‬
‫שפשוט נבזבז את כל הכסף?‬
‫נוכל לקנות מה שנרצה.‬
‫כמו הבידה הזה.‬
‫וכאלה.‬
‫אתם חושבים שזה יהיה בסדר?‬
‫תשכחו מזה.‬
‫היא לא שונה מאיתנו.‬
‫היא תצטרך כסף בחוץ.‬
‫לראשונה מאז שהגעתי הנה, אני מרגיש שבע.‬
‫כן.‬ ‫-גם אני.‬
‫חגיגה אמיתית.‬
‫ממש.‬
‫היה פשוט מושלם‬
‫אילו יכולנו לשתות איזו כוסית קטנה עכשיו.‬
‫חבל שאין פה אלכוהול.‬ ‫-כן…‬
‫אבל אסור לקנות אוכל ושתייה.‬
‫פעם הייתי קונה דודוק בשוק‬
‫ומכין ממנו יין דודוק.‬
‫בירה ויין זה קשה,‬
‫אבל אולי נוכל לזקק משהו דומה לסוג׳ו?‬
‫תראו, יש המון מים.‬
‫אפשר, אבל…‬
‫זה יהיה נהדר!‬
‫אני…‬
‫אוהבת לשתות רק קצת,‬
‫ואפילו הלכתי לסדנאות ולמדתי לזקק אלכוהול.‬
‫אבל אני כבר לא זוכרת.‬
‫אני לא ממש זוכרת.‬ ‫-רגע…‬
‫אפשר להכין פה משהו מדבש?‬
‫למה אתה מתכוון?‬
‫אולי אפשר לקנות את המתכון‬
‫להכנת משקאות אלכוהוליים.‬
‫זאת אומרת שאפשר לקנות, נכון?‬
‫נראה לי שכן.‬
‫המחיר גם מופיע כשקונים משהו.‬
‫תראו.‬
‫100 מיליון וון.‬
‫בשבילנו זה המון,‬ ‫אבל היא מרוויחה את זה בחצי יום.‬
‫זה בסדר, נכון?‬
‫זה כאב!‬
‫אפשר להשתמש בכסף שלך? 100 מיליון וון.‬
‫בסדר, אבל אולי תשחררי אותי קודם?‬
‫לא ממש מתאים לי להיות קשורה.‬
‫אני מעדיפה לקשור אחרים.‬
‫אני לא יכולה.‬ ‫-מה?‬
‫- כיצד לזקק אלכוהול -‬
‫זה מוכן.‬
‫שאטעם ראשונה?‬
‫ליתר ביטחון, אל תבלעי.‬
‫תטעמי ותירקי.‬
‫אמרתי לך לא לבלוע, היית אמורה לירוק…‬
‫איך הטעם?‬
‫חמוץ בהתחלה,‬
‫אבל בגדול מר…‬
‫איך לומר?‬
‫טעם של משהו שאם לא נזהרים איתו‬ ‫הוא עלול לעשות נזק לגוף.‬
‫זה מלהיב.‬
‫זה טעם כזה מגעיל,‬
‫אבל אני לא יכול שלא לבלוע.‬
‫נכון? אמרתי לך.‬ ‫-כן.‬
‫קומה 5, בוא נכין עוד.‬
‫בטח.‬
‫קח.‬ ‫-תודה.‬
‫קומה 7 שותה כאילו זה איזה וויסקי יקר.‬
‫כמו בפרסומת לוויסקי.‬
‫נכון.‬
‫לגמרי.‬
‫זה נעים.‬
‫כמו לעשות קמפינג.‬
‫נכון.‬
‫טיול קמפינג טוב צריך להיגמר בראמיון.‬
‫אוי, ראמיון…‬
‫כמה בא לי…‬
‫וגם המרק.‬
‫קוריאנים לא יכולים בלי מרק.‬
‫לא קיבלנו מרק מאז שהגענו הנה.‬
‫כי אסור לנו לקנות אוכל ושתייה.‬
‫רוצים קצת ראמיון?‬
‫מה?‬
‫ראמיון.‬
‫זה חם!‬
‫חם!‬
‫מה אתה עושה?‬
‫די, תפסיק.‬
‫אתם לא רואים את זה?‬
‫הוספתי גם בצל ירוק והרבה ביצה.‬
‫ריח טוב, לא?‬
‫תטעמו.‬
‫זה מעולה.‬
‫באמת.‬
‫המרק מדהים!‬
‫אולי‬
‫נרים צלוחיות לחיים?‬
‫לחיים.‬ ‫-לחיים.‬
‫עד מתי‬
‫בא לכם להמשיך?‬
‫אם את עייפה, לכי לחדר שלך לישון.‬
‫לא, אני מתכוונת לתוכנית.‬
‫לא בא לכם להפסיק?‬
‫מה?‬
‫חשבתי שכבר סיכמנו.‬
‫נמשיך עד שיהיו לי מיליארד וון.‬
‫קומה 1, לגבי המיליארד הזה…‬
‫אני אשלים לך למיליארד כשנצא מפה.‬
‫מה?‬
‫אם אתה צריך מיליארד,‬
‫אני יכולה פשוט לתת לך‬
‫מסכום הזכייה שלי.‬
‫כולנו ראינו‬
‫מה עשינו אחד לשני כדי להרוויח זמן.‬
‫אבל את לא חושבת שיש‬
‫הרבה דרכים אחרות להרוויח זמן?‬
‫אפילו חשבתי על כמה רעיונות.‬
‫רעיונות כאלה לא יוסיפו לנו זמן.‬
‫כולכם יודעים שחצינו את הקו.‬
‫אחרי שהקו נחצה,‬
‫אין דרך חזרה.‬
‫אבל זה קצת לא הוגן, לא?‬
‫סבלנו המון.‬
‫נוכל להשתמש בהם כדי להרוויח זמן.‬
‫באמת תוכל לעשות את זה?‬
‫לעשות מה?‬ ‫-להשתמש בהם כדי להרוויח זמן. באמת תוכל?‬
‫כן, בטח.‬
‫אני חושבת שלא.‬
‫אני יכול!‬ ‫-טוב, אז קדימה.‬
‫היא קשורה.‬
‫קדימה, תתנקם בה.‬ ‫תבצע בה את זממך, או משהו.‬
‫תעשה לה מה שאתה רוצה. היא לא יכולה להתנגד.‬
‫קומה 3.‬
‫בואו נצא מכאן בתור בני אדם.‬
‫זאת ההזדמנות האחרונה שלנו.‬
‫זה הסיכוי האחרון שלנו‬
‫לצאת מפה עם צלם אנוש.‬
‫מה קורה?‬ ‫-מה?‬
‫הכוכבים.‬
‫נכון שהם יפים?‬
‫כן, אני מניח.‬
‫אבל‬
‫אני כבר מתחילה לתהות‬ ‫אם החלון הזה הוא כל השמיים.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫זה כל מה שאנחנו רואים מכאן.‬
‫העולם החיצון. המציאות.‬
‫הם נמוגים.‬
‫נשכחים.‬
‫נבלעים באפלה,‬
‫או בלא־כלום.‬
‫אולי היא צודקת.‬
‫אולי זאת ההזדמנות האחרונה שלנו‬ ‫לצאת מכאן עם צלם אנוש.‬
‫אני רוצה לראות את השמיים האמיתיים.‬
‫יש גם ימים כאלה.‬
‫הבת שלי תמיד אהבה דברים כאלה.‬
‫אם היא כמוך, היא בטח חמודה.‬
‫אולי הייתי צריך להגניב הנה תמונה שלה.‬
‫בקרוב נצא מפה.‬
‫הרווחת המון כסף. תקנה לה המון אוכל טעים.‬
‫קנה לה דברים נפלאים.‬
‫אז כולנו הסכמנו לסיים את התוכנית‬
‫כשהזמן שנותר יאזל.‬
‫הקומות העליונות, שהיו קשורים,‬ ‫הסכימו להחלטה שלנו.‬
‫לא שהייתה להם ברירה.‬
‫אכלנו היטב,‬
‫האכלנו אותם היטב,‬
‫ואפילו טיפלנו בהם.‬
‫סליחה, אתה מוכן לגרד לי פה?‬
‫פה, מעל לשפה.‬
‫מגרד לי נורא.‬
‫לא, קצת הצדה.‬
‫פה?‬ ‫-כן.‬
‫זה נעים.‬
‫נחמד.‬
‫לפעמים דמיינתי דברים…‬
‫תודה.‬
‫אבל הימים חלפו בלי תקריות מיוחדות.‬
‫הזמן פשוט חלף.‬
‫כיבסנו את המדים הבלויים והמטונפים שלנו,‬
‫וחפפנו את השיער בשמפו יבש.‬
‫נקיים ורחוצים, היינו מוכנים לעזוב.‬
‫הגיע הזמן לחזור‬
‫לעולם החיצון ולמציאות.‬
‫זה באמת הלילה האחרון שלנו.‬
‫כן.‬
‫באמת היה לך קשה.‬
‫גם לך, קומה 5.‬
‫עמדתם בזה.‬
‫כולנו.‬
‫בוא.‬
‫קומה 2, בואי.‬
‫הייתם מדהימים, כולכם.‬
‫שלום לכם.‬
‫היה טוב. וגם מזעזע.‬
‫הלוואי שלא ניפגש שוב לעולם.‬
‫- הפרס הצפוי של קומה 8: 25.6 מיליארד וון -‬
‫- הפרס הצפוי של קומה 7: 16.3 מיליארד וון -‬
‫- הפרס הצפוי של קומה 6: 10 מיליארד וון -‬
‫- קומה 5: 6.2 מיליארד וון -‬
‫- קומה 4: 3.8 מיליארד וון -‬
‫- קומה 3: 2.3 מיליארד וון -‬
‫- קומה 2: 1.5 מיליארד וון -‬
‫- קומה 1: 766 מיליון וון -‬
‫מה?!‬
‫בואו, כולם!‬
‫מה קרה לזה?‬
‫מאיפה הגיע כל הזמן הזה?‬
‫ללא ספק נשארו לנו תשע שעות אתמול ב־22:00.‬
‫הוסיפו לנו בערך 37 שעות.‬
‫גם כשעלינו וירדנו במדרגות, או התחשמלנו,‬ ‫הוסיפו לנו בקושי 12 או 24 שעות.‬
‫מה קורה פה?‬
‫לא היו נותנים לנו זמן ככה סתם.‬
‫מישהו מכם עשה משהו?‬
‫אני לא עשיתי כלום.‬
‫אני רק התרחצתי וארזתי אתמול.‬
‫לא עשיתי שום דבר מיוחד.‬
‫כן, גם אני לא.‬
‫אז מה לעזאזל קורה פה?‬
‫בואו איתי.‬
‫קומה 5!‬
‫תחפשו משהו יוצא דופן.‬
‫היא מוחרת.‬
‫האוכל עוד לא הגיע?‬
‫אני מתה מרעב.‬
‫אתן לך אוכל בהמשך.‬
‫אני לא רואה שום דבר יוצא דופן.‬
‫מה לעזאזל קורה פה?‬
‫מה?‬
‫קרה משהו?‬
‫צריך להפשיט אותה.‬
‫מה?‬ ‫-כולם חוץ מקומה 5, החוצה.‬
‫אבדוק אותך בעצמי.‬
‫מה?‬
‫כולם החוצה!‬
‫מה? לא, אל תצאו!‬
‫לא! את באמת מפשיטה אותי בשביל כסף?‬
‫מצאת משהו?‬ ‫-אני לא רואה כלום.‬
‫קרה משהו, נכון?‬
‫השתדלנו לגלות למה הוסיפו לנו זמן,‬
‫אבל לא מצאנו כלום.‬
‫ברצינות, מה לעזאזל קורה פה?‬
‫דבר אחד בטוח.‬
‫האשם הוא אחד מאיתנו.‬
‫היי, רגע.‬
‫בואו לא נחשוד אחד בשני.‬
‫זה הרי בכלל לא בטוח.‬
‫היא צודקת. עברנו כל כך הרבה ביחד.‬
‫אולי המארחים התאכזבו שזה נגמר,‬
‫והחליטו להוסיף לנו…‬
‫רגע, מה אני מדבר?‬
‫הרי שום דבר לא בחינם במשחק הזה.‬
‫שום דבר לא בטוח,‬
‫אבל בטח קורה פה משהו מבדר לצפייה.‬
‫״מבדר״.‬
‫לעזאזל…‬
‫מה מבדר כל כך, לעזאזל?‬
‫מה זה יכול להיות?‬
‫מה קורה עכשיו?‬
‫קומה 4.‬
‫יש דם…‬
‫מי עשה לך את זה, קומה 4?‬
‫עקרו לה שן.‬
‫תזדיינו.‬
‫אמרתי לכם לשחרר אותי! מניאקים!‬
‫סליחה.‬
‫ראית מי עשה את זה?‬
‫התעוררתי ומצאתי את עצמי ככה.‬
‫מה אעשה עכשיו?‬
‫זה כואב.‬
‫יש קורבן, אבל אין תוקף.‬
‫רגע.‬
‫למה לא היה קורבן אתמול?‬
‫לא היה קורבן?‬
‫אם לא נראה שהייתה פציעה,‬
‫אבל היה משהו שלא ראינו…‬
‫סימן ש…‬
‫רגע!‬
‫מה קורה?‬
‫הנעליים שלו!‬
‫מה קרה?‬
‫הציפורניים שלו…‬
‫עקרו לו אותן!‬
‫מה אתם מופתעים?‬
‫למה לא סיפרת לנו?‬
‫מי שעשה לי את זה‬
‫הוא בטח אחד מכם.‬
‫רציתם שהתוכנית תסתיים?‬
‫זה לא יקרה בקלות כזאת.‬
‫זה מתחיל להיות מעניין, לא?‬
‫מי זה?‬
‫מי מכם, מנוולים,‬
‫עשה לו את זה?‬
‫קומה 2, בבקשה אל תכעסי.‬
‫נדבר אחרי שתירגעי.‬
‫זה אתה?‬
‫לא, קומה 2.‬
‫זה אתה, מה?‬
‫לא היינו צריכים לשחרר אותך.‬
‫אחרי הכול, חברת אליהם וזה השתלם לך.‬
‫עשית את זה מפני שהתוכנית עמדה להסתיים,‬
‫נכון?‬
‫אל תעשי את זה, קומה 2. זה כבר נגמר.‬
‫ובזכותו כולנו השתחררנו.‬
‫את עזרת לו?‬
‫קומה 2, למה את כזאת?‬
‫זה אתה?‬ ‫-מה?‬
‫בגלל שלא הגעת למיליארד?‬
‫זה לא אני.‬
‫אז זה בטח אתה.‬
‫לא אני! מה פתאום…‬
‫אז הוא עקר לעצמו את הציפורניים או מה?!‬
‫ומה איתך, קומה 2?‬
‫מה?‬
‫באמת כל כך חשוב לך לדעת מי האשם?‬
‫את עדיין לא מבינה?‬
‫יהיה האשם אשר יהיה,‬
‫לפחות אחד מחמשתנו,‬
‫אם לא יותר, לא רוצה שהתוכנית תיגמר.‬
‫זה חשוב.‬
‫את באמת לא מבינה?‬
‫כולכם יצאתם מדעתכם?‬
‫השתגעתם לגמרי?‬
‫כולכם שכחתם איך נחלצנו מהגיהינום ההוא?‬
‫חצי היום שנותר הפך לשלושה ימים.‬
‫כמו שקומה 6 אמר,‬
‫אולי התוכנית הזאת לא תיגמר לעולם.‬
‫מי זה?‬
‫מה זה? מי שם?‬
‫לא מספיק מה שעשית,‬ ‫עכשיו אתה גם תוקף אותי? מניאק!‬
‫תסתלק! תסתלק, אמרתי!‬
‫עזוב את הדלת.‬
‫עזוב את הדלת! בבקשה!‬
‫בבקשה, די!‬
‫נראה אותך, מניאק!‬
‫נראה אותך!‬
‫טעיתי בגדול.‬
‫זה לא היה כדי לפרוץ פנימה,‬ ‫אלא כדי למנוע ממני לצאת.‬
‫מצטערת.‬
‫זו הדרך היחידה לוודא שכלום לא יקרה.‬
‫מה זה צריך להיות, לנעול אותי בפנים?‬
‫שתי ארוחות ושני בקבוקי מים ביום.‬
‫אז בבקשה,‬ ‫אל תצא מהחדר עד שהתוכנית הזאת תיגמר.‬
‫קומה 2!‬
‫חכי רגע. תפתחי בבקשה.‬
‫קומה 2.‬
‫קומה 2!‬
‫אל תלכי, בבקשה. תפתחי ונדבר.‬
‫קומה 2.‬
‫שגם אני אכנס?‬
‫לא.‬
‫תאכילי את הקשורים ותטפלי בהם.‬
‫רק עוד כמה ימים.‬
‫השיטה של קומה 2‬ ‫לא הייתה בדיוק דמוקרטיה ליברלית.‬
‫היא הייתה אלימה ורודנית,‬
‫אבל זו הייתה דרך בטוחה‬ ‫לעצור את התקיפות המסתוריות.‬
‫ואחרי שכולם ננעלו בחדרים,‬ ‫באמת שום דבר לא קרה.‬
‫הזמן פשוט חלף.‬
‫קומה 2 לא שאלה אותנו שאלות.‬
‫היא רק נתנה לנו אוכל ומים.‬
‫סופה הכפוי של התוכנית התקרב.‬
‫למה היא עושה פה מה שבא לה?‬
‫מה היא חושבת לעצמה?‬
‫יכולנו לדבר על זה.‬ ‫מה פתאום היא נועלת אותי בחדר?‬
‫פשוט מגוחך.‬
‫הדלת הנעולה לא משנה שום דבר.‬
‫רגע…‬
‫היא אמרה שתי ארוחות לכל אחד.‬
‫בפעם הבאה שנדבר אעיר לה.‬
‫זה ממש לא בסדר.‬
‫הדיונון הזה טעים.‬
‫נסי לאכול עוד קצת.‬
‫קומה 5…‬
‫כואב לי נורא בשן.‬
‫כל יום הייתי במיטה.‬
‫קשה לי לעכל.‬
‫נו, קומה 5. אמרתי לך, נכון?‬
‫אולי תשחררי לי את הידיים?‬
‫אמרתי לך שלא מתאים לי להיות קשורה.‬
‫אני לא יכולה אפילו לזוז,‬
‫בגלל שאני קשורה ככה.‬
‫אני מרגישה כאילו כל הגוף שלי משותק.‬
‫קומה 5, את פשוט אדם רע.‬
‫תקשיבי,‬
‫אולי נוכל לפחות‬
‫לשחרר להם את הידיים?‬
‫פשוט תניחי להם.‬
‫פשוט…‬
‫הם קשורים כבר ימים.‬
‫הם לא פושעים.‬
‫הם אנשים נחמדים.‬
‫פשוט…‬
‫זה לא היה קורה אם הם לא היו באים הנה.‬
‫לא נשאר הרבה זמן. בואי נשחרר אותם.‬
‫זה כבר נגמר.‬ ‫-די.‬
‫מספיק עם השטויות.‬
‫נראה לך שאני רוצה לעשות את זה?‬
‫זה מטריף גם אותי!‬
‫מה? איך…‬
‫קומה 2 שחררה אותי.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫היא אמרה שהיא חשבה על זה‬ ‫והתחרטה שקשרה אותנו.‬
‫קומה 5, היא שחררה גם אותי.‬
‫סוף סוף יש לי אוויר.‬
‫היה קשה, מה? אני שמחה ששרדתן.‬
‫מה לגבי קומה 6?‬
‫אני לא בטוחה.‬
‫אולי היא עדיין כועסת על קומה 6.‬
‫כן…‬
‫אלך לקומה 6.‬
‫נשמע טוב.‬
‫קומה 2 הייתה פה במקרה?‬
‫קומה 2‬
‫שחררה את קומה 4 ואת קומה 8.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫היא שחררה אותן.‬
‫הן בחוץ.‬
‫היא הייתה פה קודם.‬
‫כן?‬
‫מה היא אמרה?‬
‫שהיא תשחרר אותי.‬
‫היא אמרה לי לחכות, שהיא הולכת להביא משהו.‬
‫כן?‬
‫ידעתי. קומה 2 היא טובה.‬
‫את מוכנה בבקשה‬
‫לשחרר אותי?‬
‫היא תשחרר אותי בכל מקרה.‬
‫לא.‬
‫קומה 2 תבוא ותשחרר אותך בעצמה.‬ ‫-לא.‬
‫בעצם,‬
‫אני מפחד.‬
‫מה?‬
‫האמת היא שקומה 2 ניסתה להרוג אותי.‬
‫מה אתה מדבר?‬
‫ברצינות.‬
‫היא ניסתה להרוג אותי.‬
‫קומה 2 היא האשמה.‬
‫היא עקרה לי את הציפורניים,‬
‫הרביצה לי, והלכה.‬
‫לא, לא ייתכן.‬
‫את לא קולטת עד כמה היא שונאת אותי?‬
‫את יודעת שאמות אם תשאירי אותי ככה.‬
‫היא בטח תהרוג אותי כשהיא תחזור.‬
‫אני באמת מפחד.‬
‫לא…‬
‫לא, קומה 2 היא לא כזאת.‬
‫אדבר איתה על זה.‬
‫אין לך מושג‬
‫מה המזדיינת הזאת עשתה לי.‬
‫היא לא רק עקרה לי את הציפורניים.‬
‫היא עשתה לי דברים דפוקים לגמרי!‬
‫אני…‬
‫בחיים לא אסלח לה על מה שעשתה.‬
‫אם עוד משהו כזה יקרה, אני באמת עלול למות.‬
‫אני נשבע…‬
‫לא, אל תלכי. חכי.‬
‫תישארי איתי. אהיה בסכנה כשקומה 2 תבוא.‬
‫ברצינות, אהיה בסכנה קשה.‬
‫גם אני לא יודעת מה לעשות.‬
‫אני…‬
‫בבקשה…‬
‫שחררי את הידיים שלי רק לרגע.‬
‫אני רוצה לחבק אותך.‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין‬