Dvojko, Dvojko. Prosím vás. Já jsem o ničem nevěděla,
opravdu, přísahám! Jen jsem dělala, co mi řekli! Ne!
To by mělo stačit.
Konečně jsme z toho venku. Ale s bezpečím se dostavila i úleva.
A tahle náhla úleva dala průchod potlačeným
emocím které v nás ve všech dlouho bobtnaly.
Hajzlové mizerný!
Ty svině! Prašivej pse. Jak jsi jen mohl?
Nechtěli jsme ho zastavit. Jeho vztek byl pochopitelný.
A na takovou reakci měl přeci plné právo.
A co teprv ty. Myslíš,
že s tou tvojí tvářičkou ti projde úplně všechno, že jo? Že jo?
Do háje. Byli jsme vážně na pokraji sil. Hůř se k nám už těžko mohli chovat.
Neměl v tom paralyzéru žádnou baterku, věděl jste o tom? To jste byl vy?
A proč jste nás upozornil na ten zvuk? Chtěl jste nám pomoci, nebo co? Víte…
Jsem hroznej srab. Kdyby mi začali vyhrožovat, tak si myslím,
že bych udělal úplně to samý, takže můžete mluvit upřímně.
Proč pořád jenom mlčíte? Tak řekněte,
že jste musel.
Jenom jste čekal na správnou příležitost,
že jo?
Mrzí mě to.
Co?
Jediné, co mohu říci je, že mě to opravdu moc mrzí.
Po dlouhém debatování jsme mu sundali pouta.
Shodli jsme se že bez něj bychom pořád byli otroci.
Když jsme ho pustili postavil se do rohu a tiše si otíral slzy.
Zdálo se nám že jeho emoce už také dostaly průchod.
Na tenhle den asi už dlouho čekal.
Vidíte? Spoustu času navíc. Asi se jim to líbilo.
Ale nemyslím, že jsme vyhráli.
Protože… Oni na tom vydělali mnohem víc, než my.
Revoluce nám vynesla hromadu dalších hodin.
Takže když se to tak vezme za všechno může moje ruka,
která si tehdy vybrala nesprávné číslo.
-Nebojte se, jídlo od nás dostanete. -Po nastalém zvratu dostala vyšší patra
domácí vězení. Privilegium pokoje, který patřil jenom jim, však bylo ta tam.
Celý den byly otevřené. A staly se z nich společné prostory pro všechny.
Proč nejste vevnitř?
Asi jsem z toho trochu v šoku.
Co? Co? To je šílený.
Krev a pot nás všech byly platidlem za jejich blahobyt.
Peníze jsou vážně něco.
Je teplá. Už jsem zapomněl, jaký je to pocit.
Ale Dvojko!
Co má být tohle? To je na čištění zubů? Tady bych klidně zůstal. Lepší,
než v hotelu.
Ale to je bidet.
Má dvacet jedna milliard, devět set milionů. Můj bože.
Pořád mi to nějak hlava nebere.
A co když je utratíme? Koupíme si, co budem chtít. Třeba tu věc na zadek. Ne?
Myslíte, že to jde?
Nejde to. Vždyť je na tom stejně jako my. Venku je potřebuje.
To je asi poprvé, co jsem se tu pořádně najedl.
Mmm.
Přesně tak. Hostina, co? Luxusní, ne? Luxusní.
Ó!
Á… Víte, co by teď bodlo? Dát si malou štamprličku. To by bylo skvělé.
-Ó, tak to by byla třešnička na dortu. -Ano!
-Ale pití si objednat nemůžeme. -Kupoval jsem na trzích kořen pazvonku
a dělal jsem si z něj vlastní pálenku. Výbornou. Úžasnou pálenku.
Já… O vínu a pivu toho moc nevím, ale něco jako soju bychom mohli zvládnout.
Vidíte? Vody tu máme dost.
Ale Pětko, to je skvělý nápad, vážně. Skvělé.
Máte pravdu.
Abych řekla pravdu moc nepiju. Vážně, piju jen trošičku.
Ale jednou jsem byla na kurzu ruční výroby alkoholických nápojů.
Ó, vážně?
Už jsem to nejspíš všechno zapomněla. Já hlava děravá.
Ale… Moment… Můžem si přece koupit cokoli.
-Cokoli? -Třeba recept na alkohol…
Můžeme si ho tady koupit.
Takže asi fakt můžeme.
Myslím, že ano. Takhle to vyskočí když si o něco řekneme, ne?
Ukažte. Sto milionů?
Pro nás je to sice hodně, ale jí to během půl dne naskáče zpátky.
Jistě to nebude problém.
Bolí!
Chcem sto milionů. Můžem?
No samozřejmě. Ale nemohli byste mě rozvázat?
Na provazy zrovna moc nejsem… Ale svazovat umím.
Ani nápad.
Mm?
Ty…
JAK VYROBIT ALKOHOL
Hotovo. Tak já to ochutnám, ano?
Počkejte. Jen to poválejte na jazyku a pak to vyplivněte, ano?
Ale, Pětko, no… Co jsem říkal? Co?
Jak to chutná?
Trochu nakyslé. S mírně trpkým nádechem. No, jak to jen…
Myslím že je to ten alkohol který vás zabije, když to přeženete.
Co…
Povedl se.
Chutná to hrozně. Je to opravdu příšerné. Ale nemůžu to přestat pít.
Ano, ano, říkal jsem to.
Jo, měl jste pravdu.
Pětko. No tak. Namíchejte toho víc.
Jistě, ráda! Prosím.
Děkuji vám.
No, Sedmičko. Vy se tváříte jako byste pil whiskey.
Jo, jako byste točil reklamu. No vážně, jste profík!
Tohle je moc fajn… Jako bychom tábořili.
Máte pravdu.
Jenomže správný výlet potřebuje nudle.
Á, nudle… Ó, ty bych si tak dala. Nudle. A k nim pořádný vývar.
Od začátku soutěže jsme ještě žádné neměli.
Nemůžeme si je koupit…
Dáte si… někdo se mnou?
Co?
Nudle.
Á, pozor! Pozor, pozor, pozor! Jauva! Vařící!
Bože!
Ale, nechte toho…
Nevidíte? Nakrájel jsem zelenou cibulku. A přidal jsem tam vejce… Voní skvěle, že?
Ochutnejte je. Jsou výborné. Vážně.
Á, to je skvělý vývar.
Můžem si přiťuknout vývarem.
-Na zdraví. -Na zdraví.
Jak dlouho tohle chcete dělat?
Klidně si běžte odpočinout.
Ale ne. Myslím tu soutěž. Neměli bychom ji ukončit?
Co?
Ale na tom jsme se dohodli. Že tu budem než si vydělám miliardu.
Jedničko. K téhle domluvě… Co kdybych ti venku doplatila, co ti chybí?
Co?
Jestli chceš miliardu můžu ti klidně dát část svojí výhry.
Vy jste si snad nevšimli co jsme si tu navzájem dělali jen kvůli času?
No, ale jistě existují i jiné způsoby jak se dá získat čas. Aspoň si to myslím…
Mám v rukávu pár nápadů, které by mohly…
Ať je to cokoli, nestačí to…
Tím násílím jsme překročili hranici. Nevrátí se zpátky… Prostě to nejde.
A není to nespravedlivé? Po tom, co jsme zažili je můžeme využít, aby…
abychom získali…
Ty to zvládneš?
-Zvládnu? -Využít vyšší patra na získání času.
A proč ne?
Ty to nezvládneš.
-Jasně, že to zvládnu! -No tak to dokaž… Svázali jsme jí. Hm?
Můžeš se pomstít, jak se ti jen zachce. Klidně si posluž, teď je
tvoje. Nemůže se bránit.
Ale Trojko…
Odejděme odsud jako lidi.
Je to naše šance. Poslední šance odsud odejít se vztyčenou hlavou.
-Co je? -Co jako?
Hvězdy. Jsou krásný, co?
Jo. Asi jo.
Jsme tu dlouho… Mám pocit, jako by jich na světě víc nebylo.
Jak to myslíte?
Z okna jich tu totiž vidíme jenom pár.
To je svět venku. Realita, kterou dávno pohltil temný závoj tmy.
Ano. Možná má pravdu. Může to být jediná šance
odejít s čistým svědomím. Skutečná obloha mi moc chybí.
Karty se obrátily.
Dcera je milovala, když byla ještě malá.
Jestli je po vás, bude skvělá.
Možná jsem si měl někam tajně schovat její fotku.
Už tu nebudeme dlouho. Za peníze z výhry jí budete
moci koupit všechno. Všechno, co bude chtít.
Rozhodli jsme se soutěž ukončit, až doběhne čas,
který se nám podařilo získat. Svázaní spoluhráči s tím také souhlasili.
Ne snad, že by měli na výběr. Všichni jsme jedli dosyta,
krmili jsme zajatce a pečovali jsme o ně.
To je hrozný.
To bude dobré.
Promiňte. Můžete mě prosím poškrábat? Tady… nahoře nad rtem. Svědí mě to.
Mmmm. Ještě víc doprava.
-Tady? -A, á, ano! To je úleva.
-Mm, krása. Děkuji. -Občas mě přepadly zvláštní představy.
Ale nic zvláštního se nedělo. A náš čas prostě plynul dál.
Vyprali jsme si své špinavé uniformy a všichni jsme si umyli vlasy.
Vykoupaní a čistí jsme byli připravení odejít. A postavit se světu vzpřímeně.
S hlavou vztyčenou.
To je naše poslední noc.
Je to tak. Byl jste opravdu statečný.
I vy, Pětko. Děkuji vám za všechno.
Děkuji vám všem.
Tak pojďte… Dvojko, pojďte sem. Pojďte všichni, dobrá práce, děkuji.
Tak sbohem, všichni. Mějte se. Díky za vše. Už vás nechci vidět. Doufám,
že jsem s vámi skončil.
PŘEDPOKLÁDANÁ VÝHRA PRO Č. 8:
PŘEDPOKLÁDANÁ VÝHRA PRO Č. 7:
PŘEDPOKLÁDANÁ VÝHRA PRO Č. 6:
PŘEDPOKLÁDANÁ VÝHRA PRO Č. 5:
PŘEDPOKLÁDANÁ VÝHRA PRO Č. 4:
PŘEDPOKLÁDANÁ VÝHRA PRO Č. 3:
PŘEDPOKLÁDANÁ VÝHRA PRO Č. 2:
PŘEDPOKLÁDANÁ VÝHRA PRO Č. 1:
Do prdele! Všichni ven!
Co to znamená?
-Co? -Ale kde jsme sebrali tolik času?
Včera v deset večer nám zbývalo jenom devět hodin.
Takže nám dali skoro třicet sedm hodin.
Za běhání a rány paralyzérem jsme dostávali nejvíc dvacet čtyři.
No to je snad zlej sen. Přece nám nepřidali jen
tak pro nic za nic, ne? Udělal někdo z vás něco? Co?
Já nic nedělal.
Včera jsem si jenom sbalila věci a uklidila.
Ani já jsem nic neudělal.
Ano, to samé platí pro mě.
Tak o co tu sakra jde? Nahoru.
Pětko!
Zkontrolujte jí.
Dokonce chrápe.
Kdy nám dáte další jídlo? Už mi kručí v břiše.
Jen vydržte.
No, všechno se zdá být v pořádku. Proč by… proč by nám to…
Co? Něco se snad stalo?
Musíme ji svlíknout.
Co?
Zůstane tu jen Pětka. Chci mít naprostou jistotu.
Co?
Všichni ven!
Co? To ne! Nikam nechoďte! Pomoc! Takhle mě svlíkat, jo? Že se nestydíte!
-Má něco? -Nic jsem tam nenašel.
Něco se pokazilo?
Snažili jsme se přijít na to, proč se nám prodloužil čas… Ale nebyli jsme úspěšní.
Mm. Tohle je velmi podezřelé, že ano?
Jedna věc je jistá. Pachatel je mezi námi.
Ale prosím vás. Nikoho z nás neobviňujte, dokud si tím nebudeme naprosto jistí.
Přesně. Prošli jsme si spolu peklem. Možná,
že se diváci ještě nechtějí se soutěží rozloučit. Dali nám čas navíc…
Jasně. Co si to tady namlouvám? Tohle přece není karaoke.
Nemá smysl se unáhlovat. Ale děje se něco, co upoutalo jejich pozornost.
Pozornost…
Sakra. Čím jsme si tohle vysloužili?
Tak co? Co se tu od večerejška změnilo?
Čtyřko.
Čtyřko!
Ne, to ne… Kdo vám to provedl? Co se vám stalo? Bože… Někdo jí vytrhnul zub!
Kriste…
Do háje. Říkala jsem vám, ať mě rozvážete! Svině hnusný!
Moc mě to mrzí.
Víš, kdo ti to udělal?
Když jsem se probudila, už jsem je měla venku. Co s tím teď budu dělat? Bolí to.
Ach ne…
Oběť sice máme, ale pachatel chybí. Tak počkat… Včera se nic nestalo.
Vážně je to tak? Co když jsme něco přehlédli?
Mohlo se to stát? To by pak…
Proboha. No tak, uhněte!
Co se děje?
Jeho boty!
Co to je?
Nehty… Někdo mu vytrhal všechny nehty.
-Co tak překvapeně? -Nic jsi neřekl.
Proč bych měl, vždyť to stejně byl někdo z vás,
nebo ne? Už byste chtěli skončit? Tak jednoduchý to nebude.
Konečně to začíná bejt zajímavý.
Kdo to byl? Kterej z vás čtyř bídáků za to může?
Teď bychom se neměli unáhlit. Můžeme to probrat hezky v klidu.
Takžes to byl ty?
Nebyl jsem to já.
Pěkně kecáš.
Neměli jsme tě rozvázat. Měl ses jako prase v žitě. I když jsi v tom jel s nimi.
Jenom si chceš nahrabat další prachy, co? Je to tak?
Ne, Dvojko, nechte ho. Co bylo, to bylo, chápete? Že ho osvobodíme,
jsme se přece rozhodli společně.
-Děláte to spolu? -Ne, Dvojko. Co to do vás vjelo?
-A ty? -Já?
-Chceš tu miliardu tak moc? -Ne, já to neudělal.
Tak seš to ty.
-No tak to ne, nikomu jsem nic… -Takže si ty svý zatracený
nehty vytrhal sám, nebo co?
A jaké alibi máte vy, Dvojko?
Co?
Proč se takhle zoufale snažíte najít viníka? Nechápete to?
Ať už je to kdokoli tak to znamená, že jeden z nás si nepřeje,
aby tahle soutěž skončila. Chce pokračovat,
o to tady přeci jde. Copak to nevidíte?
Vám všem už tady špoluchá na maják. Vy jste se úplně zbláznili?
Zapomněli jste, čemu jsme tu čelili? Jaké to bylo peklo?
Ze zbývajícího půldne se staly tři dny. Možná tu zůstaneme navždycky. Přesně tak,
jak to řekla Šestka.
Kdo je tam?
Kdo to je?
Hele! Co to je? Co to je?! Chceš mi udělat to samý,
cos proved těm svázanejm? ! Ty hajzle… Ztrať se. Ztrať se!
Nech ty dveře… Tak nech je! Stačilo! Stačilo!
Jen si něco zkus! Tak pojď!
Bylo to naopak… Nechtěli se ke mně vloupat. Ale zabránit mi v odchodu.
Promiň… Jenom takhle zabráníme dalším incidentům.
Ale… Ale… Myslíte si, že mě tu můžete takhle zamknout?!
Každý den pošlu dvě porce jídla a pití. Stačí, když tu zůstaneš dokud neskončíme.
Ne, Dvojko! Tak Dvojko!
No tak! Otevřete mi aspoň na chvilku! No tak! Tak Dvojko! Neodcházejte ještě.
Otevřete, promluvíme si.
Ne, Dvojko…
Budu teď taky zavřená?
Ty ne. Někdo se bude muset starat o ty svázaný. Jenom na pár dní.
Dvojky strategie postrádala jakýkoli náznak demokracie.
Ale prevence záhadných zločinů to byla moc dobrá.
Alespoň v nečem tedy její podivný plán vyšel. Věznila.
Ale nikomu z nás se vůbec nic nestalo. A čas nadále plynul…
Ale Dvojka nikoho nevyslýchala. Jenom nám posílala jídlo a vodu.
Soutěž se blížila ke svému konci.
Proč musí rozhodovat ona? Co? Myslí si, že tu velí?
Bože.
Než abychom si promluvili jako normální lidi jenom tak…
jenom tak mi tu přivrtá zámek. Tím, že nás dá pod zámek se přece nic nevyřeší.
Říkala dvě porce, ne?
Až se odsud dostaneme, tak jí pěkně řeknu, co… co si… co si o ní myslím,
tohle je přes čáru. Mm. Dobrý chobotničky.
No tak. Musíte něco jíst.
Pětko… Moc mě bolí ten zub. Celý den tady jen ležím. A nemám chuť.
Pětko, vždyť jsem vám to už říkala, ne? Nechcete mě už rozvázat?
Říkala jsem vám přece, že provazy nemusím.
Nemůžu se ani protáhnout. Jak jsem tady svázaná. Přijdu si… jako bych byla chromá!
Nakonec nejste takový dobrák.
No tak.
Dvojko. Nemůžeme jim aspoň na chvíli rozvázat ruce? Jenom na malou chvilku.
Nech je být.
Ale… už jsou svázaní několik dní. Nejsou to zločinci.
Všichni jsou to dobří lidé, jenom… Nic z toho by se nestalo,
kdyby nebyli tady. Soutěž už skoro končí, rozvažme je. Už je skoro po všem…
Stačí.
Nechte už těch svých nesmyslů. Jako bych to snad chtěla dělat.
Taky už toho mám po krk!
Co? Ale, jak jste…
Dvojka mě přišla rozvázat.
Vážně přišla?
Ano. Prý o tom přemýšlela a mrzelo ji, že nás držela v pokojích.
Pětko. Taky mě rozvázala. Taková úleva
Bože. Asi to bylo těžké. Mám velkou radost.
-No a… Šestku taky? -Tím si nejsem jistá. Nejspíš je na něj
ještě pořád naštvaná, má k tomu své důvody.
Máte pravdu. Skočím za ním, podívám se, jak se mu vede.
Mm, běžte!
Pardon… Nebyla tu teď Dvojka?
Ona totiž pustila Čtyřku a Osmičku, víte?
-Vážně? -Ano. Propustila je z
pokojů. Teď jsem je tu potkala.
-Ehm, byla tady. -Vážně? Co chtěla?
Chtěla mě pustit… Říkala, že se vrátí. Že si pro něco dojde.
Skvělé. Ach, ta Dvojka je tak hodná.
Mohla byste… mě rozvázat vy?
Stejně mě plánuje pustit, ne?
Asi ne. To musí Dvojka, ona vás pustí.
To ne.
Vlastně se jí dost bojím.
-Co? -Víte, Dvojka mě zkoušela zabít.
-Ale… o čem to mluvíte? -Opravdu. Ona mě zkoušela zabít. Všechno
dělala ona. Vytrhala mi ty nehty… Pak mě zmlátila a utekla.
Ne, ne, tomu nevěřím.
Vždyť víte… víte, jak moc mě nenávidí. Pusťte mě. Jinak mě brzo zabije…
Až se vrátí určitě mě zkusí zavraždit.
Vážně mám strach.
Ne, ne… To ne. To ne. Dvojka takováhle není.
To ne. Já si s ní promluvím.
Nemáte ponětí jak moc krutě mě tady mučila. Vytrhala mi všechny nehty.
Ale to jí vůbec nestačilo! Já… Nikdy jí to nezapomenu. Do háje.
Jestli se něco takového bude opakovat, tak vám přísahám…
Neodcházejte. Zůstaňte. Prosím. Až se Dvojka vrátí,
tak je určitě po mně, věřte mi. Opravdu, jsem mrtvej člověk.
Ale… já vůbec nevím, co mám dělat.
Prosím vás. Prosím. Rozvažte mi ruce. Chci vás obejmout.