Faen. Jeg fikk ketchup på…
Gi meg en pute.
Er du våken?
7. Etasje. Er du våken?
Hva skjedde?
Er det ikke åpenbart? Du ble tatt.
Jeg vet du jobbet med dem
for å bli likeverdige med oss, men det er kjedelig.
Ingen gadd å se på. Det trengte litt punch, sant?
Du kjenner systemet her.
De i øvre etasjer skal styre de i de nedre.
Vi hadde et fint opplegg.
Du er smart, hvorfor ta deres side? Det er ikke noe gøy.
Hva er du? En champagne-sosialist?
Vi åtte er tross alt i samme båt.
Bør vi ikke tjene mest mulig før det er over? De vil takke oss senere.
Hva er greia deres?
De gjorde det nok for å hindre oss i å kjøpe våpen.
Våpen?
Hun har sikkert rett.
Det er ingen annen grunn
til å knuse intercomene.
Slapp av. Jeg skal gjøre deg rik.
Burde vi ha kjøpt noe?
Jeg har vondt av 7. Etasje. Hvorfor tok de en bevisstløs mann?
Kanskje de prøver å få ham over på deres side.
"På deres side"?
Ja, fordi 7. Etasje er en av de øvre etasjene.
Det blir vrient med vareheisen, om han er i midten.
Det ville vært ille. Han var den eneste smarte av oss.
Hei.
Jeg er smart.
Jo da.
7. Etasje vil ikke gjøre det.
Han jobbet hardt for at alle skulle gjøre det bra.
Ikke sant?
Jeg er ganske god venn med 7. Etasje. Vi røyker sammen.
Akkurat.
Ingen av dere har en, sant?
-En matpakke? -Nei, ikke ennå.
Hvorfor kommer de ikke ut?
-Tror dere noe er på ferde? -Hva pokker er det?
Hvorfor får jeg en dårlig følelse?
Hvorfor har han armen… 7. Etasje…
Går det bra, 7. Etasje?
Jeg skal kunngjøre hvordan ting gjøres fra nå av.
Vi har omtrent 160 timer igjen.
Målet deres er å bevare tiden frem til sluttdatoen vi ble enige om.
Med andre ord, må dere tjene 24 timer hver dag, som før.
Hva er dette?
Hva mener du med "målet deres"?
Er vi ikke sammen om dette?
Så vi må tjene tid mens dere lurer dere unna?
Nei da. Slett ikke.
7. Etasje. Det er ikke sånn, vel?
Dere står fritt til å nekte. Det er deres valg.
Men dere får ikke mat.
Sulter dere oss i hjel vil leken avsluttes!
Vi lar dere ikke dø.
Alle her vet hva det betyr.
De vil holde oss på dødens rand, med kun nok mat til å overleve.
Vi har sultet i tre dager,
så vi vet hvor forferdelig denne trusselen er.
Tjener dere tid ved å delta i lekene,
vil dere bli belønnet med mynter.
Vann og mat er én mynt hver.
Gjenstander kjøpt via vareheisen på plassen vil også koste mynter.
Én mynt tilsvarer tre timer.
Dere vil motta en mynt for hver tredje time dere tjener.
-Hva om vi ikke tjener tid? -Da får dere ingen mynter.
-Tuller dere? Jævla drittsekker. -2. Etasje, vent.
Ta ett skritt til. Hvis du tør. Det er politiutgaven. Intet leketøy.
Det er ikke så komplisert.
For å kjøpe mat og en flaske vann trenger dere to mynter.
Siden én mynt er lik tre timer, er det nok å tjene seks timer om dagen.
Dere har gjort det til nå,
så dere vet at seks timer per person ikke er så vanskelig.
Han sier vi ikke får mat hvis vi ikke tjener tid.
De fikk ham ikke bare på deres side. Han har blitt lakeien deres.
Men, 7. Etasje. Er ikke dette for mye?
Vi har alle jobbet sammen til nå.
Hvorfor skal vi plutselig gjøre alt?
Han har rett. Hvordan kan dere være så fæle?
Vi er en familie så lenge vi er her.
Du sier i praksis at dere skal utnytte oss!
Din jævel!
Det er intet leketøy, sa jeg.
Noen flere?
1. Etasje.
Det er så brutalt. Jeg orker ikke se.
Jøss. Se så mye tid vi tjener!
Ingenting er endret.
Vi kom hit for penger,
og vi drar med en sum vi aldri kunne tjent der ute.
Dere må bare jobbe litt hardere for å oppnå det nå.
Etasjene avgjør rollene våre.
Og dere er tilfeldigvis på arbeideretasjene.
Denne esken inneholder
lekene dere skal leke.
Dere velger en herfra og leker den. Bare vinneren unngår straff.
-Hva er straffen? Skal vi bli taset igjen? -Det kommer an på leken.
Det finner dere ut mens dere spiller.
Du kan velge først, 3. Etasje.
Du.
Det er gjemsel.
-Gjemsel? -Ja.
Før vi begynner, velg øyne, tunge, armer eller ben.
Hva mener du?
Øyne, tunge, armer eller ben.
Velg én hver.
Hvorfor det?
Hvorfor må vi velge?
-Fordi… -Det er morsommere å holde det hemmelig.
-Den jævla hurpa. -2. Etasje.
Hva gjør jeg?
Hva skal jeg gjøre?
Hva velger jeg? Hva pønsker de på?
Jeg…
Jeg velger armer.
Herregud, jeg tror jeg blir sprø.
Jeg velger… bein.
Da velger jeg tunge.
Ok, så øyne for 2. Etasje.
Skal vi binde dem?
Binde oss?
Vær varsom med dem.
6. Etasje står, de fire andre skal gjemme seg.
Vår gjemsel har to unike elementer.
De som gjemmer seg får straff
basert på den valgte kroppsdelen.
Vi er ikke ute når 6. Etasje finner oss,
men når han slår oss.
Greit. Er dere klare?
-Gå! -Ti!
GJEMSEL
Ni!
-Åtte! -Fort, gjem dere!
Sju!
Seks!
Fem!
Fire!
Tre!
To!
-En! -Her kommer vi!
Hvor har dere gjemt dere?
Hei!
Der borte.
Stopp!
1. Etasje, du er ute!
Der borte!
Fort! Skynd deg!
Det er to!
Vi har to igjen!
Hvor har dere gjemt dere?
Klare eller ei
Her kommer jeg
Hvor er dere? Jeg ser dere ikke.
Hvor er de?
Hva? Dette er gøy!
Din lille…
-Det holder. -Slipp!
Leken er over. Du fant tre.
Tiden har skutt i været.
3. Etasje gjemte seg lengst, så han er vinneren.
Gratulerer.
Som jeg nevnte tidligere, er 3. Etasje unntatt fra straff.
En av de tre taperne vil bli straffet tilfeldig.
Da er vi klare for straffen. 4. Etasje.
Straffen er ett tilfeldig slag.
Vinneren, 3. Etasje, får bind for øynene, snurrer ti ganger
og begynner å slå med balltreet.
Den som skal slås velges tilfeldig.
Er ikke dette litt mye?
Som jeg sa, må dere tjene minst 24 timer i døgnet.
Hvis dere ikke tjener det på denne straffen,
fortsetter vi til neste lek umiddelbart.
Gjør et klokt valg.
"UNNSKYLD!"
-"DET GÅR BRA!" -"GJØR DET!"
"DET GÅR BRA."
"UNNSKYLD!"
En!
To!
Tre!
Fire!
Fem!
Seks!
Sju!
Åtte! Ni!
"GJØR DET, FOR FAEN!"
Ti! Slå!
Du er utvalgt.
Unnskyld, 1. Etasje.
Herregud, han blør! Oi.
Pust. Du må puste.
Å tjene 26 timer for første lek er imponerende.
Dere får én mynt for tre timer, men som takk for flittig arbeid,
gir vi dere ni mynter.
Skriv ned hvor mange mynter
dere ønsker å motta.
Hva er dette?
Hvis det totale antallet dere skriver er over ni,
tar vi tilbake myntene dere tjente.
Hva er dette for noe tull?
Så hvis summen av tallene våre er større enn ni,
får vi ingenting?
-Inegn av oss? -Det stemmer.
Faen.
Han er smart, sant?
Dere kan ikke diskutere dette.
Jukser dere, er alle ansvarlige, og alle myntene konfiskeres.
-Husk det. -Gi oss iallfall tid til å diskutere…
Fra nå av… ingen snakking.
Vær så god.
Kollektivt ansvar.
Vi belønnes individuelt, men straffes kollektivt.
For en syk jævel.
Ingen snakker eller kikker på hverandre. Forstått?
Ok, skal vi se.
Ni mynter totalt og fire av oss. Får vi to mynter hver…
…er det én til overs.
Så bortkastet.
Siden jeg vant,
fortjener ikke jeg å få tre?
Én person kan få en ekstra.
Ja, greit. Ni mynter.
Vent. Er det rettferdig at vinneren får tre?
Å bli slått igjen som straff er ille nok.
Hva om 1. Etasje syns han fortjener tre?
Kanskje 2. Etasje syns det er urettferdig siden hun ble slått mest.
Så hvis de skriver tre hver…
Vent nå litt. Jeg kan ikke stole på 5. Etasje heller.
Kanskje hun vil skrive tre fordi hun er sulten.
Det er godt mulig.
Jeg kan ikke stole på noen her.
De vil bare tenke på seg selv. Det er ingen smarte i gruppa.
Jeg må gjøre det. Jeg har ikke noe valg.
Gi deg. Dette er galt. Jeg trenger vann.
Hva om alle skriver tre?
Hvis de har samvittighet, burde de la meg overleve.
Antallet mynter dere har skrevet ned
er sju.
Sju?
Dere får antallet dere skrev, bruk dem med omhu.
Alle skrev to unntatt meg.
Jeg kan ha overanalysert. Gruppas hjerne, ja, særlig.
Jeg har bare én mynt, så jeg må bruke den til…
7. Etasje. Din drittsekk.
Din forpulte forræder. Jævla drittsekk!
Man bør aldri stole på en brilleslange.
Det stemmer. Bare hold ut litt til.
Det er "20 spørsmål".
"20 spørsmål"?
Er dette en lek der de slår oss 20 ganger?
Dere bytter på å stille spørsmål.
Den som gjetter riktig svar innen tjue spørsmål, vinner.
Og akkurat som i går
får vinneren dele ut straffen.
Det er ikke så kult dele ut straffen.
-Skal vi begynne? -Ok!
20 SPØRSMÅL
Ok, vi begynner nå.
Konsentrer deg.
Det er best å gjette hovedkategorien først.
Det er nøkkelen til å finne svaret innen tjue spørsmål.
Er det en person?
-Nei. -Lever det?
Nei!
-Har det en form? -Nei.
Er det en handling?
En handling?
Det kan vel telle som en handling.
Gjør du det alene eller som et lag?
Det kan ikke gjøres alene.
Man trenger minst to.
Er det smertefullt eller fornøyelig?
Det er veldig fornøyelig.
Man trenger minst to, og det er fornøyelig?
Kan det være noe seksuelt?
Ikke seksuelt.
Hva tenker du på?
Er det noe
vi alle kjenner til?
Ja. Ellers må man være dum.
Jeg har svaret.
-Vent. -Jeg…
-Har du tenkt nøye etter? -Jeg er nervøs, men sikker.
-Ta deg god… -Trengs ikke.
Jeg tror jeg har svaret.
Er det "lek"?
Feil!
Det var ti spørsmål.
Hvis du gjetter, regnes det som et spørsmål.
Vent litt. En lek?
Hun er skarp. Jeg tror jeg har det.
Har jeg rett, er svaret…
Vent litt.
Vinner jeg, får jeg balltreet igjen.
Er dette en mulighet?
Til å la 2. Etasje svare riktig. La henne holde våpenet.
Ja, hun er kampsportekspert.
Har dere gitt opp?
Nei, jeg skal svare.
Jeg vil gjette.
Hvis det ikke er "lek",
er det "quiz"?
-Feil. -Det var 11 spørsmål.
Jeg ga henne et hint i form av feil svar.
Følg med 2. Etasje og tenk på svaret.
La meg gjette.
Søren ta, 1. Etasje.
Unnskyld?
Alle vet hva det er.
Ikke bland deg.
-Det er ikke "lek" eller "quiz". -1. Etasje, vent.
Men vi har svaret.
Nei. Vent litt.
Kompis.
Stopp! Nei!
Beklager.
Jeg tror jeg har feil svar.
Hva? Så teit.
-Jeg tar det tilbake. -Erter du oss?
For en kjempeassist.
1. Etasje, du har skjønt det.
Ok. Vær så snill, 2. Etasje.
Meg.
Hun har det!
"20 spørsmål"?
Korrekt!
2. Etasje er vinneren.
Gratulerer.
Endelig, dette er vår mulighet.
Endelig skjer det.
Vi ga 2. Etasje rettferdighetens våpen.
Nå må hun bare være modig nok til å svinge våpenet.
Vær så snill.
Ikke kast bort denne gylne muligheten.
Ikke svikt oss.
Drittkjerringer!
Sju.
Åtte.
Ni.
Ti! Slå!
Hun er ingen legendarisk sverdkjemper som dreper fienden ved å lytte til vinden.
Hvorfor trodde jeg at 2. Etasje
kunne banke dem med bind for øynene?
Hun tenkte nok aldri på
å angripe dem med balltreet.
Når man venner seg til å være et offer og gir fullstendig etter,
aksepterer man det.
Når man overlever hver dag
ved å bytte blod, svette og smerte mot penger og tid
holder ut hver dag mens man skader hverandre,
begynner man å se det som naturlig.
Etter et par slike dager,
fant en katastrofe sted.
På denne dagen.
I dag tjente dere totalt ni mynter.
Men antallet mynter dere har skrevet ned
er ti.
I henhold til regelen får dere ingen mynter i dag.
Vår kollektive ønsketenkning, "Én ekstra skader vel ikke",
inntraff tilfeldigvis samtidig
og eskalerte til noe svært uheldig.
Det betyr…
Det er som jeg sa. Ingen får mynter.
Har du mynter igjen, bruk dem.
Hvis du ikke har noen…
Vel, da får du nok en litt tøffere dag.
Jeg trodde ikke ting kunne bli verre. Sult og tørst hadde blitt kronisk.
"En litt…"
Ubehag og elendighet ble normen.
"…tøffere dag"?
Jeg trodde det verste var over.
Takk for innsatsen.
Da vi innså at alt håp var ute…
Dere kan gå.
…ga vi opp.
Men én ting…
Hva gjør dere?
Skynd dere av sted.
…de med alt bør frykte. er de uten noe, uten noe å tape.
Tilbake på rommene.
Tre av!
Skynd dere tilbake på rommene!
Dere har jobbet uten hvile denne uken.
Man blir irritabel når man er utslitt.
Hva med dette?
Som en oppmuntring, får den første tilbake på rommet sitt
én mynt.
Vi blir stående.
Alle sammen.
Dere vet at ingenting endrer seg
om vi gir etter nå.
Han har rett.
Hold stand, samme hva.
Ordene deres var en vekker.
Ja. Kanskje dette øyeblikket var vårt endelige oppgjør.
Vi taper alltid, blir slått og sparket.
Vi har aldri fått smakt på seier.
Vår første seier kan være vendepunktet, som bringer oss på nivå med dem.
Det blir et lysglimt i bekmørket.
Og det lysglimtet
vil sende en advarsel til de øvre etasjene
om at de ikke kan…
Ti.
Dere får ti mynter.
Dere har ett minutt.
Ja. Jeg gir dere ett minutt, som han sa.
Etter nøyaktig ett minutt
vet dere nok at vi ikke har noe annet valg enn å bruke makt.
Vi fikk ett minutt, men det tok ikke ti sekunder engang.
Beklager. Jeg har diabetes og føler meg ikke bra.
Og selv nå…
Alle våre anstrengelser var forgjeves, og vi i de nedre etasjene
led nok et,
nok et,
nok et
og nok et nederlag.
Jeg tenkte til og med tanken:
Hvis noen måtte dø for å avslutte dette forferdelige showet…
Jeg vet det er galt, men jeg håpet på en ulykke,
enten fra støt, fysisk svakhet, sult eller noe.
Når jeg innser om og om igjen
at det ikke er noe håp her,
og endelig blir helt sikker…
Jeg vil…
…blir mitt ønske om en annens død til…
Jeg vil
dø.
Det vil garantert skje.
Gi meg hva som helst.
Så jeg kan
begå selvmord.
Du skal ikke begå selvmord. Du har en jobb å gjøre.
Bare legg deg, din slamp.
Skal jeg skyte deg?
-Skal jeg? -De har rett.
Det er bedre å spare energi.
Morgendagen blir tøffere.
Forutanelsen om at livet mitt
kun var et redskap så de kunne tjene penger,
er nok riktig.
KOST OG LOSJI INKLUDERT BLI OG TJEN PENGER
Hvorfor hadde jeg ikke innsett at den sanne meningen
bak "ingen vil dø"-regelen var at jeg ville slite som et dyr?
Så tok jeg det.
Unnskyld.
1. Etasje, en mann med mange talenter,
hadde på magisk vis gitt oss en lapp.
Og den lappen vekket min for lengst døde sjel.
En revolusjon?
Når 1. Etasje gir signal,
tar vi vareheisen ned til første etasje neste morgen.
Heldigvis er vareheisen akkurat stor nok for en voksen mann.
Én person er kanskje svak, men hvis de svake slår seg sammen
blir de mye sterkere.
Hvorfor har jeg ikke tenkt på dette?
Det minste håp holder oss gående.
Det er alt som skal til.
En bedre i dag enn i går.
En bedre i morgen enn i dag.
Disse små håpene
motiverer oss til å leve videre.
Spesielt hvis den håpefulle morgendagen
er den du har sett fram til.
Vi lekte en lignende lek, ble utsatt for lignende vold
og sto overfor lignende absurditeter, men ingenting føltes som i går.
1. Etasjes signal vil forandre alt, verden og universet.
Hvis jeg kan holde ut til da…
Den lager en lyd.
Hva i all verden snakker han om?
Hva lager en lyd?
Hva mener han?
Lyden. Jeg hører den.
Den er her!
Er det gøy?
Unnskyld?
Er det gøy å leve slik?
Jeg henger ikke med.
Alt du trenger å gjøre er å lene deg tilbake
og se andre jobbe.
Det er greit.
Ikke så verst.
Du har høye standarder.
Jeg synes det er underholdende.
Det er vanskelig. Hvorfor treffer jeg ikke?
Du står galt.
Ikke bøy håndleddet.
Forestill deg å slå med håndbaken. Sånn her.
Godt jobbet!
Lyden fra vareheisen.
Det tenkte jeg ikke på.
Det kunne gått ille.
Hva om det er en felle?
Hvorfor tror du det?
Det er dramatisk å fange oss når de allerede vet at vi flykter.
Er det ikke lettere å vente til vi lager lyd og så ta oss?
Han har rett.
Han signaliserer tydelig at vi skal gjøre opprør mot dem.
Så hvorfor har han behandlet oss slik til nå?
Det var han jævla 7. Etasje
som gjorde leken så brutal.
Det var nesten! En gang til!
Vent!
Nei!
Går det bra?
To minutter og 45 sekunder. Én siste sjanse.
Hvorfor er dere så svake?
Vi hadde bare 15 sekunder igjen.
La oss prøve én siste gang.
Alt går som planlagt.
8. Etasje, 6. Etasje og 4. Etasje
er lei av å se på oss.
De kjeder seg og det betyr at de ikke passer så godt på.
Den eneste jeg er bekymret for er 7. Etasje.
STÅ I 3 MINUTTER
Vi får håpe at han er på vår side.
Unnskyld.
Unnskyld meg.
Jeg har hatt vondt i magen en stund.
Kan du kjøpe medisin til meg?
Det er signalet.
"Jeg har vondt i magen" er signalet til å legge en felle for dem.
På tide å gjennomføre planen.
Ja visst. Ok.
Nøkkelen, takk.
Jeg vil bestille medisin mot magesmerter.
Det er morgen på dag 47.
Jeg har ikke sovet noe.
Kroppen min skjelver
av frykt, angst, forventning og spenning.
Hjertet mitt er i ferd med å eksplodere,
men med mindre det gjør det, må jeg handle.
Det er ingen vei tilbake.
Vi er drevet til desperasjon, presset til dette øyeblikket.
Det er ingen annen…
Den lange natten er forbi,
og revolusjonens morgengry skinner endelig på oss.
Hjelp meg!
Hjelp!
Hjelp meg!
Jeg har vondt i magen!
Hva skjer?
-Jeg vet ikke. -Hjelp meg!
Hjelp!
Å, magen min.
Hva skjer?
Det er noe galt med meg.
Hva er galt?
Vær så snill, hjelp!
Hjelp meg!
Jeg har så vondt i magen.
Magen min… Hjelp!
Vent litt.
De jævlene.
-Hjelp! -Bruk den hvis noe skjer.
Dette blir så spennende.
Det er som om jeg blir revet opp.
Jeg har så vondt i magen.
Magen min.
Faen.
Få den.
Forpulte jævler.
Jævla drittsekker.
Aldri et kjedelig øyeblikk.
-Slå ham. -Hva?
Slå ham!
Hånda mi er bedre nå, din jævel.
Tekst: Cathrine Hvidsten Jenkins