16 РОКІВ ТОМУ, 1904 РІК
Привіт.
Вона тут? Жінка, яку ти кохаєш більше десяти років?
А твоя?
Моя тут.
Хай там як, ми обидва сьогодні маємо освідчитися. Гаразд?
Я піду привітаюся з людьми. А ти йди туди і потанцюй.
Танцювати?
Повихиляйся!
Я зараз повернуся.
І пам'ятай.
Сьогодні наш єдиний шанс.
-Іди! -Стривай.
Певно, це ваша перша війна.
Перепрошую?
Так, я тут уперше.
Я не знаю, як ви опинилися аж тут,
але маю надію, що ви ніколи
не наведете зброї на слабких чи на своїх земляків.
Матиму на увазі.
Як вас звати?
Лі Юн.
Сподіваюся, ви повернетеся живим, пане Лі Юне.
ПІСНЯ РОЗБІЙНИКІВ
Панно,
пан Лі Кваніль дзвонив сказати, щоб має зустріч з паном Лі Санґуком.
Добре. Дякую.
Це Нам Хісін з Залізничного бюро Чосону.
Зв'яжіть мене з майором Міюрою.
Певно, ви здивовані, що я вас запросив.
Перепрошую, дядьку.
Треба було частіше вас навідувати.
Усе гаразд.
Таке буває, коли ти зайнятий.
Із великим запізненням
хочу сказати: завдяки вам я тепер заручений з Хісін.
Навіть у ці дні я найщасливіша людина у світі.
-Дякую, дядьку. -Припини.
Мене призначили командувати 19-ю дивізією у Нанамі.
Ви знали про це?
Так, я чув.
Бажаю тобі успіхів.
А тут ти вже всі справи владнав?
Так. Я вже майже закінчив.
Кілька днів тому ми схопили повстанця на ім'я Чан Сок.
Він видав нам
ватажка їхньої банди.
Нащо ви це зробили?
Чому брехали сім'ї і злигалися з такими типами, як він?
Я розумію, звідки це у вас.
Відродити втрачену країну…
Це чудово. Либонь у цьому є якась шляхетність.
Але, дядьку,
минуло десять років, відколи Чосон впав.
Ця земля тепер належить Японії.
Тож припиніть безглузді борсання і приєднуйтеся до мене.
Кванілю,
давно хотів спитати вас із батьком:
хто наступний?
Коли японці вдерлися на острів Канхва, а Чосону прийшов кінець,
ви з батьком перейшли на бік Японії.
Усе в цьому світі схоже на квітку,
яка за десять днів перецвітає.
Кажу тобі, колись і Японії забракне удачі.
Певен, тоді ви з батьком скажете те саме:
«Японія на шляху до загибелі, тож приєднуйтеся до мене».
Коли це станеться, до якої країни плануєте приєднатися?
Вирішили вже?
Дядьку.
Треба йти в ногу з новим часом.
Чосону кінець.
Кванілю.
Ти женешся за новим часом, та не забувай про плин історії.
Новий час може схибити, історія — ніколи.
Історія обов'язково оцінить ваші нинішні дії належним чином.
Зараз я заспіваю «Справжню природу солдата».
Невже це сакура розквітла На комірі твоєму?
Над Йосіно здійнялася Ціла завірюха з квітів
Якщо японцем ти народився
На лінії зіткнення квіткою впади
Зброя — це не гвинтівка завдовжки з фут
Не допоможе меч завдовжки з дюйм
Хіба не знаєш ти? Адже це сила японського духу
Який відточували два тисячоліття
Пане Лі Санґук, проїдьте, будь ласка, з нами.
Хай живе імператор!
Хай живе
імператор.
Говори! Негайно!
«Моя люба Хісін,
Серце крається від думки, що деякий час я вас не бачитиму.
У розлуці з вами час не має значення».
Гарно.
Гідно випускника Токійського університету.
Дякую, пане.
«Закохатися у вас — найкоштовніша подія в моєму житті.
Ви — єдина причина мого існування…»
Це все добре,
але Хісін доволі патріотична.
Єдина причина мого існування не вона, а його величність.
Після «найкоштовнішої події в моєму житті» перепиши.
Так, пане.
Говори, покидьку!
Починай переписувати лист.
Так, пане.
Досі нічого не сказав?
Ні, пане. Не сказав.
Дядьку.
Із ким мав зустрітися Чан Сок?
Це перевізник?
Дядьку, ви варті захоплення.
Ви чуєте ці крики? Чуєте, як вони волають?
Це все ваші люди.
Очевидно, ви сказали їм, що операція пройде за планом,
і арешт Чана Сока не стане на заваді.
А отже п'ятого вересня
ваш перевізник з'явиться у Чанчуні.
Хто він?
Де ви плануєте взяти гроші на фінансування руху опору?
Скажіть мені.
Його все одно схоплять. То чому не ваш небіж?
Успіх вашого єдиного небожа і вам буде на користь.
Так?
Принесіть мелений чилі.
Так, пане.
Упертість — це в нас сімейне.
Я знаю, що у вас слабкі легені. Як ви це витримаєте?
Ви можете від цього померти.
Якщо це станеться…
я вас оплакуватиму.
Який твій план?
Що саме ти плануєш?
Ні? Нічого не скажеш?
Просто конатимеш тут?
Скажи мені.
Ану, сучий сину! Який твій план?
Пане, я дописав!
«Закохатися у вас — найкоштовніша подія в моєму житті.
Сьогодні, завтра, і поки я живий,
я кохатиму лише вас».
Добре.
Молодець, випускнику Токійського університету.
Ка…
Кандо…
Що ви сказали?
Кошти… на залізницю… Кандо.
Кошти на залізницю Кандо?
Розв'яжи його!
Що з коштами на залізницю?
Хочете вкрасти ці гроші для фінансування руху опору?
Води.
Дай мені води.
Води? Хочете води?
Добре. Течжу, дай йому води.
Кажіть, хто цей перевізник.
Ти що, приніс сюди зброю?
Майоре, я не чекав такого…
Ти хоч солдат?
Як ти смів принести сюди зброю?
Називаєш себе солдатом, чорт забирай? Ти приніс зброю!
Пусти! Пусти мене!
Пусти мене, гад!
Гей, ти як?
Кошти на залізницю Кандо.
П'яте вересня, Чанчунь.
Це все, що в нас є, так?
Так, пане.
Невідома особа
вкраде кошти на будівництво залізниці
і п'ятого вересня
привезе у Чанчунь.
Це все, що ми знаємо.
Кошти на будівництво залізниці Кандо
відправлять з філіалу Банку Чосону у Хверьоні у Мьончжон.
Якщо у Мьончжон…
Хісін у ще більшій небезпеці.
Вибору немає.
Ми їдемо туди.
Ми?
Але нас ще офіційно не перевели.
Я маю чекати переведення, щоб захистити жінку й країну, яких люблю?
Хай усі готуються.
Поїдемо самі,
спіймаємо і вб'ємо покидьків.
Щойно підемо зі станції, ми одна одну не знаємо.
Розділимося і зустрінемося тут, коли роботу буде виконано.
А тоді…
Заскочимо у Чанчунь і повернемося у Хансон.
-Так? -Правильно.
Якщо впіймають, знаєте, що мусите зробити?
Помирайте сама. Мене не видавайте.
Розумієте?
Так, я це вже второпала.
Дозволите одне запитання?
Так, але дуже стисло.
Стисло?
Гаразд.
Ти завжди була таким пихатим лайном?
Ти просила стисло.
Тож я підсумувала.
Я візьму цього.
Решти не треба.
Що? Цього замало.
Повернися і доплати!
Ану стій!
Повернися, клята злодюго!
Стій!
Це ви пані Нам Хісін з Залізничного бюро Чосону?
Так.
Я інспектор Ока з японського консульства.
Я відвезу вас у Мьончжон.
Ходімо.
Вітаю.
Я б вас зустрів, якби ви попередили.
Перепрошую.
Я тому й не повідомила.
Не треба мене зустрічати. Я не якесь там велике цабе.
Ви зробили те, про що я просила?
Звісно.
Найняв надійних людей і провів інструктаж, як ви й наказали.
Добре. Молодець.
Що більше про це знають, то краще для нас.
Смачного.
Я чув новину про Кіма Тесона, лідера першої групи.
Не пощастило.
Тобто не пощастило?
Він не виконав замовлення і залишив ціль у живих.
Такі заслуговують на смерть.
Чому не зробив те, за що заплатили? Як покидьок.
А ви такого не робили?
Не лишали цілей у живих, як пан Кім?
Відчепіться.
Навіть не кажіть такого.
Я вбиваю свої цілі, хай там що.
Як інакше? Як не вб'ю, сама помру.
Не хвилюйтеся. Такого не було.
Тож не хвилюйтеся без причини
і робіть, що я просила.
Обов'язково приведіть до мене Хвана Самдока.
Я саме мав їхати у Хверьон.
Поговорю з Хваном Самдоком і повернуся з гарними новинами, пані.
Тоді я піду. До побачення.
До побачення.
Пані, ви вперше у Мьончжоні?
Так, уперше.
Тут жвавіше, ніж я думала.
І спокійно.
Справді?
Радий це чути.
У Хансоні багато людей вважають Кандо землею надії.
Тепер, коли я тут, думаю, можливо, вони мають рацію.
Інспекторе, ви давно у Мьончжоні?
Десь років десять, пані.
Десять років.
Це довго.
Так, довгенько.
Ніяк не дочекаюся, коли звідси поїду.
До біса Велику Японську імперію і співпроцвітання.
Кого це хвилює?
Про що ти?
-Як розбійники-вершники дізналися? -А я знаю?
«На будівництво залізниці Кандо доправлять 200 000 вон».
Про це чув кожен стрілець в околиці.
Чого вони патякають? Як усі розбійники довідались?
Холера.
Пані Нам, сьогодні базарний день, тож машина далі не проїде.
Усе гаразд. Я піду пішки.
Ви зупинитеся у тому готелі.
Дозвольте ваш багаж.
Ні, все гаразд.
Я піду сама. Роздивлюся місто, поки я тут.
Ви впевнені?
Якщо буде щось потрібно, дайте мені знати.
На все добре.
Розклад транспорту не змінився?
Чутки могли їх сполохати.
Не хвилюйся. Чутки ходять лише серед розбійників-вершників Кандо.
Гей, краще за нас хвилюйся!
По гроші кинуться всі, від Чана Кірьона до клятих розбійників.
Як нам позбутися їх і забрати гроші?
Чорт забирай.
Попадися мені сучий син, який плеще язиком, прикінчу.
Певен, що це не Чореньї?
Мені тільки цей гад спадає на думку. Нутром чую, це він.
Може, годі цих підозр? Він хороший і добросердий хлопець, ще й вірний.
Я не підозрюю його. Я добре знаю Чореньї, але…
Юне.
Гей, не штовхайся.
Юне!
Привіт.
Малечо, знов сьогодні голодні?
Дивно. Щоразу, як приходжу сюди, згадую її.
Вона була моєю першою у всьому.
Першою з дворян спитала
моє ім'я, а не хазяїна, взяла за руку й всміхнулася.
Це перша людина,
яка робила мене щасливим, навіть коли я просто дивився на неї.
Але я певен, що вона мене забула.
Отже,
у тебе теж серце крається?
Я трохи шкодую.
Якби я знав, що так сумуватиму за нею,
бачився б з нею частіше.
Але попадися мені ще колись —
і ти справді помреш.
Покидьку. Це справді ти.
Що це було?
Це стріляли?
Що відбувається?
Мьончжон справді небезпечне місце.
Що ти тут робиш?
Що я тут роблю?
П'ять років тому ти казав, що помреш. Чого досі живий?
Чорт.
Відійдіть!
Виходь.
Виходь!
Це твій останній шанс, гад.
Наступного разу влучу.
Кидай зброю й виходь.
Так ти все спростиш.
Не треба все ускладнювати.
Гаразд?
То це для тебе просто?
Заткнися, вилупку, і здохни.
Юне, все добре?
Ти хто така?
І чого стріляла в мого брата, бісове стерво?
Зухвале, безрозсудне стерво.
Ти все одно згниєш!
Вже й сестру собі завів?
Ти багато зробив як на того, хто прощався з життям.
Сонбок, це пусте. Не втручайся. Буде тільки більше шкоди.
Як не втручатися, якщо ця курва в тебе стріляє?
Зроблю із неї решето. Стерво, ти смерті хочеш?
Боже, ця стара баба ніяк не стулить свого чорного писка.
Гей, жіночко!
-«Жіночко»? -Ви мене знаєте?
Звісно, стерво!
Ти необачне стерво, яке не знає, до кого скаче.
Тут і згниєш, коли я тебе порішу.
Неймовірно.
Отакої, сказала кілька слів — і я вже хочу вбити цю стару.
Ти в мене пошкодуєш…
Чорт.
Шикуйсь!
Готуйтеся.
Зараз ви завдаєте
серйозних матеріальних і моральних збитків іншим людям.
Негайно кидайте зброю і здавайтеся.
Я так розумію, ви не бажаєте.
Тоді я застосую до всіх вас швидкий вирок.
Якщо на рахунок десять не вийдуть, стріляйте!
Зрозуміло?
Слухаюсь!
Один.
Два.
Юне, що робити? Юне!
Три.
Що робитимеш?
Хотіла вбити мене, а тепер і сама помреш.
Чотири.
Це ти винна, стерво!
П'ять.
Заряджайте зброю.
Що нам робити?
Шість.
Кинути зброю і вийти?
Чи померти тут?
Вирішуй.
Сім.
Це ще не кінець.
За першої нагоди я тебе вб'ю.
Звісно. Я чекатиму.
Хай там як,
я проживу до десяти.
Вісім.
Дев'ять.
Десять.
Чекайте!
Не стріляти!
То це був ти, Лі Юне.
Тільки ці двоє?
Ні!
Так! Є ще одна!
Це Сонбок!
Ви мене не помітили!
Пане!
Гадаю, вам потрібні окуляри.
Принести вам пару?
Вибачте!
Чорт, спина болить.
Чуєш,
чому ти досі живий?
Це довга історія.
Байдуже. Розповідай.
Я через тебе от-от помру.
У моїй організації є правило:
вбивати тих, хто не виконує ро…
Теж довга історія.
Хай там як, краще не висовуйся, поки не прийду по твою душу.
Не тиняйся між людей, щоб мій бос не побачив.
-Хто там? -Ну…
Чи не будете ласкаві лишити нас із ним?
У чому річ?
Звісно!
Хто це?
Будь ласка. Дякую, панове.
Як скажете. Прошу нам вибачити.
То це ти сказав,
що на будівництво залізниці відправлять 200 000 вон?
Мій генерал хоче спитати,
чи це ви поширюєте чутки, що з Хверьона привезуть
кошти на залізницю у розмірі 200 000 вон?
Ти сказав лягавим?
Ви повідомили про це поліцейським у консульстві?
А скажеш?
А не плануєте
розповісти їм про це?
Я можу тобі довіряти?
Ми можемо вам довіряти?
Я довіряю твоїм намірам.
Але я не можу довіряти твоєму писку.
Генерал довіряє вашим намірам.
Дякую!
Дякую за довіру!
Однак
він каже, що не може довіряти вашому роту.
Генерале.
Ти це чув?
Забудь про те, що чув,
якщо хочеш жити.
Не верзи дурниць і просто йди.
Чи зайдеш і битимешся зі мною?
Ходімо.
Хіба ж не прикрість?
Ти хотів забрати усе собі,
а тепер кожен пес хоче урвати шматок.
Чуєш,
дуже сподіваюся,
що ти прийдеш красти ті гроші.
Щоб я змогла тебе вбити.
Уб'ю двох зайців.
Іншими словами, суцільна користь.
Гарно, еге ж?
Хочете, щоб їх звільнили?
Не можна цього робити.
А ви натомість хочете стратити їх перед всіма мешканцями села?
Так, гарна думка.
Це допомогло б підтримувати порядок у селі.
Якщо за даних обставин ми вб'ємо одного чосонця,
з'явиться десять… ні, сотня нових повстанців.
Для нас це означатиме
ще більше роботи.
Інспекторе Око. Чому б не піти легшим шляхом?
Пане,
а як же моя робота?
Що буде з моєю роботою?
«Ваш обов'язок — підтримувати громадський порядок у Мьончжоні
та районі Північного Кандо, де розташоване Генеральне консульство Японії.
Виконуйте добре свої обов'язки — і за два роки я відправлю вас додому».
Пане, хіба це не ваші слова?
Це було десять років тому.
Відтепер робитимемо по-вашому. Та не цього разу.
Відпустіть їх усіх.
Це наказ.
Ні.
Пане консуле!
Наказую заради країни. Слухайся!
Що це за потік недоречних нарікань?
Будь ласка, просто зроби це.
Наказ заради країни, кажете?
Великої Японської імперії?
Великої східноазійської сфери співпроцвітання?
Через ці слова
я більше десяти років служу на цих пустищах
і можу сказати лише одне.
Годуйте собак цією маячнею!
Перепрошую!
Що?
Годувати собак?
Що ти сказав, зраднику?
Чуєш…
Ти теж тут заради грошей?
Ти повернулася заради 200 000 вон, що мають піти на будівництво залізниці?
Що ще я тут забула?
У цій глушині?
Не лякайся і не змінюй своїх планів.
Треба зустрітися того дня і завершити нашу справу.
Немає сенсу гаяти час.
Це тобі не по зубах. Вертайся у Хансон.
Не треба ризикувати життям.
Гей.
А ти смішний.
Хто ти такий, щоб мені вказувати?
Це ти смішна, стерво.
Геть не маєш поваги до старших.
Закладаюся, це стерво з низів.
Жіночко.
Припиніть називати мене стервом.
У мене є ім'я. Онньоні!
Байдуже, стерво. Ти, курво, стерво, як не крути.
Серйозно. Я вам ваш чорний рот…
На цьому завданні доведеться битися і з нами,
і з тими, кого ти сьогодні бачила. Це небезпечно.
Ти хвилюєшся за мене чи погрожуєш?
Чи це погроза під маскою хвилювання?
Ти казала, що колись мене вб'єш.
Маєш дожити до того часу.
Тебе не обходить, житиму я чи помру.
Своїм життям переймайся.
Ти у халепі.
То ти не відступиш?
А ти б відступив?
Тоді вибору немає.
Робімо тоді знову те, що вміємо.
Звісно.
Зробимо.
Хоча не знаю, що ти там умієш.
УСІ ПЕРСОНАЖІ, МІСЦЕВОСТІ, ОРГАНІЗАЦІЇ, ТЕРМІНИ, ПОДІЇ Й ІСТОРІЇ,
ЗГАДАНІ У СЕРІАЛІ, Є ВИГАДАНИМИ,
А БУДЬ-ЯКІ ЗБІГИ ЦІЛКОВИТО ВИПАДКОВІ
Переклад субтитрів: Надія Сисюк