MYSTISK HENDELSE I ADANA
Dette er neste forvarsel.
Hva annet kan det være?
Det var ingen tegn på sykdom. Ingen bitt eller skader.
De falt bare om.
Jeg vet hva jeg må gjøre.
Maran?
Maran er for svak til å gjøre noe for øyeblikket.
Hvilken fase?
Den tøffeste.
Førtien grader.
Tok du deg av Şahsu?
-Det glemte jeg. Jeg sender melding nå. -Skynd deg.
MARAN: OPPTATT PÅ JOBBREISE ET PAR DAGER.
MEN UANSETT HVA, ER JEG HER HVIS DU TRENGER MEG.
Salih!
Medine!
-Å, jeg glemte deg helt. -Salih!
Beklager.
Når kom dere tilbake fra fjellet?
Hæ?
Dere skulle på fjellet.
Nei?
Mener du Medine?
Jeg er Şahsu.
Vel…
Jeg har ting jeg må gjøre i hagen.
Maran?
Hva gjør vi med Şahsu?
Vi er på saken, men vi trenger noen her.
Maran kan ikke gå noe sted. Han trenger mer tid.
Noen andre må passe på Şahsu.
Cihan?
Greit.
Maran vil ikke like det.
Hvor er du på vei?
Jeg tenkte jeg skulle gå på kafé og rette oppgaver.
Uten meg?
-Det der hørte jeg ikke. Sett deg på. -Du kom nettopp.
-Jeg kan dra dit selv. -Ikke vær latterlig.
Vi er langt fra byen.
En kvinne kan ikke gå rundt her.
-Jaså? -Sett deg på.
Hva vil du?
At bestefar skal skyte meg?
Bare sett deg på.
Få den.
Cihan.
Alt tilhører ikke Maran.
Før henne til oss.
Skal vi sitte her?
Dette er det ekte Adana.
Gjør deg noen observasjoner.
-Hva slags oppgaver retter du? -En oppgave om Şahmaran.
Klarte de seg ikke bra?
Jo da, de var flinke.
De gjorde en fantastisk jobb.
Şahmaran blir drept for sin kjærlighet.
Mannen hun elsker avslører hvem hun er.
Men Slangenes Şah, med sitt siste åndedrag,
gir visdommen sin til sin mann.
Studentene hadde flotte kommentarer til dette.
"Kjærlighet krever oppofrelse."
Stemmer ikke det?
Hvorfor er det alltid vi som skal ofre oss?
Hvorfor må kvinnene alltid ofre seg i alle fortellinger og myter?
Må vi det?
Hva skjer med mannen?
-Camsap? -Ja.
Camsap angrer.
Angeren gjør ham gal.
Da burde han ikke sveket henne.
Vi kan ikke vite.
Hva da?
Noen ganger
er det den som sviker som ofrer seg.
For sin kjærlighet.
Vent her, jeg kommer straks.
Unnskyld?
En tyrkisk kaffe uten sukker, takk.
Jeg ba om en kaffe uten sukker.
Unnskyld.
Det var ikke din feil.
Cihan.
Cihan, nå holder det!
Jeg får vondt.
Nå går jeg inn.
JEG HAR TENKT PÅ DEG
Maran?
-Ikke rør. -Elendig timing.
Maran, er du der inne?
Jeg tror det tar lenger tid denne gangen.
Maran?
Şahsu.
Maran, er du der inne?
-Er du sikker på at hun hørte telefonen? -Det må hun ha gjort.
Når har vi blandet oss slik? Da kunne vi gjort det fra start.
Jeg kan ikke tro det.
At dere kunne sende melding fra Marans telefon!
-Så hun ikke skulle lure. -Nå lurer hun enda mer.
"Hvis han er hjemme, hvorfor unngår han meg?"
Greit, det var en dårlig idé.
Men vi ville passe på at han ikke bare plutselig forsvant.
Vi ville gi ham en unnskyldning.
Det var ikke vondt ment.
Greit, gjort er gjort. Ingen skriver noe mer.
Forstått?
Det som skal skje, vil skje. Ikke bland dere.
Ikke bland dere!
Jeg skaffet hygrometer til Müşfiks hage.
Men vannrøret var litt kort. Jeg må finne et på 100 meter.
Jeg lager en liste, så drar vi og handler i morgen, ok?
-Er dere tilbake fra fjellet? -Nei, vi er der fortsatt.
Hun har vært humørsyk siden i går. Ikke bry deg.
Bare ignorer henne.
Hvor fikk du det fra?
-Hva er det du gjør? -Hva? Hva har jeg gjort?
Hørte du ikke om kyrne?
-Du skremte meg. -Vi vet ikke!
Hva skjedde med kyrne?
De falt om.
Ziya mistet hele flokken.
Det kan være en epidemi. De tar prøver.
Har dere ikke hørt advarslene om drikkevannet?
Da burde de stengt det av.
De må ta prøver før de kan stenge det av.
Vannet var avstengt den dagen og.
Dagen jeg forlot hjemmet mitt.
Vi drakk fra springen…
på den tiden.
De stengte det på natten.
Jeg visste ikke.
Far?
Hvor skal du?
Jeg kommer tilbake, Gül. Legg deg, du.
Jeg sa jo at jeg kommer tilbake. Gå hjem igjen nå.
Jeg så henne aldri igjen.
Takk, så godt det smaker.
Medine? Medine?
Jeg er drittlei.
Jeg drar.
Jeg blir med ham.
Jeg må vekk herfra.
JEG ER MED, MARAN. JEG BLIR MED DEG.
Hvordan går det med Medine?
Hun hviler.
Magetrøbbel.
Det er vannet, det vet jeg. Hun hører ikke på meg. Det gjør hun aldri.
Ta henne med til legen, Salih.
Si at jeg vil det. Hun hører på meg.
Sjef.
Hva skjedde i går kveld?
Du har aldri snakket om datteren din før.
Går det bra med deg, sjef?
Hæ?
-Det er noe med deg om dagen. -Hva da, Salih?
Vi får fikse badekaret.
Jeg vet at du er tilbake.
Jeg forstår ikke hvorfor du ikke svarer meg.
Samme det.
Jeg håper det går bra. Jeg er bekymret for deg.
-Ring meg. -Pst!
Hva driver du med?
Ikke noe. Jeg lager lydopptak til meg selv iblant.
Så fint.
Skal vi finne på noe?
Jeg må gjøre det godt igjen. Jeg vet om et sted.
Cihan!
Det er ingenting å gjøre godt igjen.
Jeg må uansett jobbe. Jeg kan ikke dra noe sted.
Greit.
Det går bra.
-Hva er det? -Şahsu har sendt melding.
-Vi kan ikke gjøre noe. -Nei, far kverker oss. Det går ikke.
JEG SKJØNNER AT DET ER NOE. BARE SI DET.
Şahsu, kan du komme litt?
NY MELDING
ALLE OPPTAK
Jeg er drittlei.
Nå holder det.
Jeg er lei av dette dritthuset og denne jævla byen.
Jeg drar.
Jeg blir med ham.
Jeg må vekk herfra.
Maran er en fin gutt.
Han har nok sine grunner.
Hvor er Maran?
-Vil du ha melk? -Hvor er Maran?
Ikke her.
Hvorfor vil du vite det?
Hva mener du med det?
Melk?
Er du bekymret?
Det er hun.
Selvfølgelig.
Hva ellers gjør jeg her?
Ikke vet jeg.
Vi vet ikke hvor Maran er.
Hva mener du?
Er Maran typen som bare plutselig forsvinner?
Som stikker uten å gi beskjed? Dere bryr dere ikke engang.
Telefonen er jo her.
Er telefonen hans her?
Hva føler du for Maran?
Hva jeg føler?
Ikke bry dere!
Jeg har prøvd å få tak i ham i dagevis. Er dere ikke bekymret?
Selvfølgelig, men ikke som deg.
Og hvordan er det?
Som om du er forelsket.
Hodestups forelsket.
Jeg vet om de der blodhevn-greiene deres.
Maran fortalte meg det.
Blodhevn.
Blodhevn?
Hvordan kan dere være så rolige? Hæ?
Hva om det har hendt ham noe? Han sa at han må gjemme seg.
Du har ikke vært på skolen.
Er Maran i trøbbel?
Du kjenner nok til Pessoa.
Forfatteren.
En dag forelsket han seg.
Og de spurte hva han følte.
Han sa: "Det er en fredelig pine i hjertet mitt."
Er du i pine, Şahsu?
Flott.
Herlig innstilling.
Jeg kan gjerne være med på spillet.
Jeg er kjempedyktig.
Vi kan måle hverandre. Avdekke hemmeligheter.
Skremme hverandre.
Vi kan gråte, le og alt annet.
Men dette er ikke tiden for det. Ikke nå.
Maran vil få litt å stri med.
Jeg liker henne.
Far vil ta livet av oss.
Sjef!
Sjef?
Hva er det?
Du skal bli bestefar, sjef!
Medine er gravid.
Gud velsigne barnet.
Sjef…
Maran?
Cihan?
Hvordan fant du meg?
Jeg vet.
Jeg vet alt.
Det kan ta slutt.
Kom.
Hvordan fant du meg?
Er jeg for sen?
Dette er hva jeg ikke forstår.
Hvorfor all denne lidelsen for kjærligheten?
Alt dramaet…
Kjærlighet måles i hvor mye smerte den gir en.
Er det sant?
Kan du gi deg selv helt hen?
Kan du ta imot?
Det begynner alltid med klisjeer.
"Jeg elsker deg som du er. Jeg føler ditt og datt med deg."
Nei.
Mennesker blir aldri lykkelige.
Når man tror man er lykkelig, vil noe lumskt i en
begynne å lete etter feil hos den man elsker.
Man tror man endres.
I stedet endrer man dem.
-Cihan. -Og ødelegger.
-Tror du at du vil finne det du vil ha? -Cihan.
Cihan, hvor er vi på vei?
Vil du visne bort i jakten på en idiotisk drøm?
Cihan, hvor er vi på vei? Senk farten!
-Har du så vondt, Şahsu? -Ja! Senk farten!
Folk elsker å pleie "kjærligheten" med bekymring.
Cihan.
ANAVARZA-BORGEN
-Pass opp! -Vi får se på det.
Hva er det dere gjør? Maran?
Hva har hendt? Hva er det som haster sånn?
Din sønn.
Cihan.
Hva er det dere gjør? Hvor er dere?
Maran!
Cihan!
Maran!
Hvor er dere? Hva er det dere gjør? Maran!
Tekst: Elin Wikstrøm