Ända sedan världen blev till har människan svikit allt hon har älskat.
Vi har bara sett på.
Väntat på att ni ska förstå.
För världen tillhör inte er.
Den tillhör inte bara er.
Så här sa Ormarnas shah för tusentals år sen.
"Människa! Du ska aldrig älska mig!"
Men människan lyssnade inte.
Han blev förälskad i Şahmaran och hon i honom.
Sen dödade han sin kärlek.
Nu återstår bara hans vånda, hans oändliga ånger.
Och obesvarade frågor.
Är världen bättre utan människan?
Stämmer det att människan alltid sviker och förstör?
Eller finns det ännu hopp för oss?
Vi begick ett misstag.
Sen glömde vi bort det.
Men en del av oss känner av det än.
Därför hör de inte hemma i den här världen.
De är utomstående.
Det de går igenom kallas själsnöd.
Tåget avgår!
Ta plats!
Titta på honom.
Davut Demir?
Det är jag.
Jag heter Şahsu.
Sätt dig.
Det borde du göra.
Hur länge har du bott här?
Okej, jag hatar också kallprat. Jag ska gå rakt på sak.
Du lämnade min mamma när hon var liten.
Du återvände aldrig, ringde aldrig…
Men det vet du ju redan.
Mamma ropade efter dig i sömnen i flera år.
"Pappa, var är du? Varför lämnade du mig?"
Mardrömmar, andningssvårigheter…
Ett typexempel på posttraumatisk stress.
Jag sa: "Mamma, det var 40 år sen. Släpp det."
"Eller så letar vi reda på honom. Vi åker dit och knackar på dörren.
Och gör upp."
Hon sa att hon hade letat, men inte lyckats hitta dig.
Men nyligen…
…gick jag igenom hennes saker.
Jag hittade din adress.
Hon hade den hela tiden.
Hon hade väl aldrig modet.
Kom du hit å hennes vägnar? För att göra upp?
Tvärtom.
Nej, för att tacka dig.
Jag växte upp med en rosenträdgård tack vare dig.
Du minns det nog inte.
Du gav mamma en näve frön innan du gav dig av.
Du sa: "Det är rosor, som du.
Plantera dem.
Jag återvänder innan de blommar.
Vi ska se dem växa tillsammans."
Och mamma planterade dem.
Blommorna var hennes allt.
Hon behöll vartenda frö.
För om du nånsin återvände…
…skulle ni plantera dem tillsammans.
Här.
Plantera den på hennes grav.
Mamma har gått bort.
Hon hade det där i handen.
Så att du vet.
Maran!
En tjej besökte Davut.
Den här gången är jag säker. Det är hon.
Maran!
AK HOTELL
Andas.
Jag hör dig, men jag förstår inte vad du menar.
Jag hör svordomarna, men inget mer.
Nej, hör på. Vi får ta det här sen.
Ja, hallå?
Jag är här nu. Jag ska bara checka in, så kommer jag sen.
Okej, tack.
Şahsu Demir. Jag har bokat.
Istanbul!
-Står det på ID-kortet? -Nej. Erfarenheten talar.
Jag kan se på människor var de kommer ifrån.
Jag tar mig en titt på dem och så pang! Elâzığ.
Pang! Ankara. Det är en av mina talanger.
-Gratulerar. Har rummet ett badrum? -Tja…
Vad menar du? Jag bad specifikt om det.
Så här är det…
Jag skulle gärna ge dig det, men vi har bara ett rum med badrum.
Och gästen i det rummet förlängde sin vistelse. Så tyvärr.
Vi skulle vilja ha badrum i alla rum så att gästerna kan bada.
Men det kostar. Och enligt läkarna…
-Kan jag få nyckeln? -Nyckeln…
Jag kollar ID-kortet sen. Nyckeln…
-När checkar den där gästen ut? -Förhoppningsvis imorgon, frun.
-Hur gammal är du? -Jag är 35.
Men du kallar mig "frun"?
Var gjorde jag av nyckeln?
Tack.
Jag är trött på att posera för dig.
Är du klar snart?
Jag ser inte om du tittar på mig. Ta av dig solbrillorna här inne.
Har tjejen gått?
Ja, men jag kan hitta henne.
Gör det då.
Hon är här. Lycka till, allihop.
Vad ska vi göra nu? Offra nåt?
Assalamu alaikum!
Det var en utmaning, men titta på allt fint jag hittade åt dig.
Titta bara.
Nu kan du berömma mig för ett gott arbete.
Titta. Den har till och med små blommor.
Beröm mig sen när Medine är här.
Jag vill att hon hör att hennes man är framgångsrik.
Hon är så otacksam!
Hon säger aldrig: "Bra jobbat."
Chefen?
Vad är det?
Vad har hänt?
Mitt barnbarn var här.
Şahsu!
-Hej. -Välkommen.
Tack.
-Ursäkta att jag är lite sen. -Ingen fara.
-Är presentationen klar? -Ja.
Vad bra. Kom.
Ingen annan assistent kunde komma med så kort varsel.
Jag är evigt tacksam.
Inga problem. Jag hade ändå ett ärende hit.
Hej.
-Lycka till, Şahsu. -Tack.
LITTERATURVETENSKAPLIGA INSTITUTIONEN
Hej, allihop.
Jag heter Şahsu Demir.
Jag är här för att rädda er.
-Vad pratar hon om? -Va?
Ja, ni hörde rätt.
"Jag är er frälsare.
Jag är beredd att ge mitt liv för er."
Vad skulle ni tänka om mig om jag sa så?
-Bra saker. -Kul att du är här.
Välkommen!
Idag ska jag tala om frälsarkomplex,
även känt som Messiaskomplex.
Kort sagt
får Messiaskomplex folk att offra sin vilja, sina känslor
och i extremfall sina liv för andra.
Vanföreställningen får dem att känna sig oproportionerligt ansvariga
i fråga om att hjälpa andra.
Människor kan inte hejda sig, även om försöken att hjälpa drabbar andra.
Det värsta är att deras effekt på andra skapar en känsla av makt
som kan förändra deras världssyn fullständigt.
De får storhetsvansinne.
"Snälla, hjälp mig."
"Jag kan inte."
"Nej."
Så säger de aldrig.
De vet inte hur man ber om hjälp.
De försöker vara till hjälp,
men det kan sluta illa.
Och de känner sig hemska när de misslyckas.
Som om allt vilar på deras axlar.
Som om de har förstört allt.
Men saker är sällan under vår kontroll.
Eller hur?
Det var perfekt.
De älskade dig. Synd att du inte är här oftare.
Jag har ett förslag.
Mitt nya projekt om anknytningsstilar har fått klartecken.
-Vad roligt. -Ja.
Jag blev beviljad en assistent.
-Vad sägs? -Alltså…
Jag tar det med professorn i Istanbul. Det är bara en termin.
-Jag vet inte… -Kika på projektet åtminstone.
Det blir bra för din doktorsavhandling. Båda vinner på det. Tänk på saken.
För min skull.
-Jag ska tänka på saken. -Okej.
-Du. -Va?
Har han inte rört på sig alls?
Nej. Han har suttit och stirrat i timmar.
Allvarligt?
Chefen.
Det finns soppa om du är hungrig.
Han reser på sig.
-Han hör mig inte ens. -Han pratar inte alls.
Vi måste hitta tjejen och tala med henne.
Hur vet du att det är en tjej?
Tjej, kille… Än sen?
Ja ja, bli inte arg.
Vart ska han?
-Kan jag få min nyckel? -Välkommen, frun.
Allvarligt?
Ja, välkommen.
-Visst. Kan jag få nyckeln? -Okej.
Här.
Vänta! Nån är här för att träffa dig.
Vad gör du här?
Hur hittade du mig?
Du har fel.
Du tror att din mamma aldrig gjorde upp med mig.
"Hon hade inte modet", sa du.
Du har fel.
Vill du verkligen inte träffa henne?
Är det inte för tidigt att prata om sånt?
Jag skulle vara nyfiken om jag var du.
Men jag är så klart på din sida.
Jag vet inte…
Vi är så många som hoppas på dig.
Pappa, Bike, Diba, alla…
Om du träffar henne och visar att de har fel, så kanske de ger sig sen.
Det är lugnt. Låt dem tro vad de vill.
Ibland önskar jag att de hade rätt.
Vore det inte skönt att tro på nåt?
Jag tror också.
-Gör du? -Ja.
Berätta. Vad tror du på?
In vino veritas.
Ge mig det där.
Du tror att din mamma aldrig gjorde upp med mig.
"Hon hade inte modet", sa du.
Du har fel.
Jag har en känsla inom mig, pappa.
En röst som har ropat på mig hela livet.
Det känns som om jag borde åka nånstans. Men jag vet inte vart.
Hela livet har jag haft mardrömmar, syner och feberfantasier.
Medicinerna hjälper inte längre.
Jag känner mig vilsen.
Jag är rädd, pappa.
Tänk om Şahsu är som jag?
Mamma?
Går du i sömnen igen?
Mamma?
-Är rummet med badrum ledigt nu? -Nej, det…
Gästen har inte checkat ut än. Han vill fira Hidirellez.
Förhoppningsvis imorgon.
Finns det ett badhus eller en hamam i närheten?
Ja, men alla har stängt för Hidirellez.
Du borde gå och titta på firandet nu när du är här.
Finns det en flod eller en sjö eller nån annanstans att bada?
Det finns en sjö i…
Visa mig på kartan.
Kan du zooma in här?
Här är den. Det är en underbar plats.
Där kan du bada i fred. Det är bara att hoppa i.
Vattnet är svalt och skönt.
Du kan simma precis hur du vill.
Hallå!
Ja, jag pratar med dig. Det är ingen annan här.
Vad gör du här?
Jag kommer hit varje morgon.
Men nu är jag här.
Jag ser det.
Mina kläder blåste iväg. Kan du hämta dem?
Snälla.
Tänker du fortsätta stirra?
Är du Şahsu?
Ja. Vem är du?
Vad gör du här?
Ursäkta?
Vem är du?
Jag heter Maran.
Ditt namn räcker knappast som presentation.
Det är sant.
Maran Behruzoğlu. Jag bor här. Och jag tror inte på sammanträffanden.
Var det allt?
Trevligt att träffas.
Hej då.
-Vad sysslar du med, pappa? -Va?
Varför sände du henne till sjön?
Sprang du på henne?
Jag vill inte.
Jag låg inte bakom det.
Maran!
Diba!
Maran?
Maran.
Maran. Vi sätter oss och pratar.
Diba!
-Vad står på? -Sände du Şahsu till sjön?
-Kom hon till sjön? -Diba…
Det var inte mitt verk. Jag lovar.
Vad är det?
Hör på nu.
Jag säger det en sista gång.
Ha era drömmar ni. Ni får tro vad ni vill.
Jag respekterar det.
Men den drömmen är inte min.
Jag är inte med på det ni gör.
Glöm mig.
Okej?
Glöm mig.
Jag vill inte såra er.
Förstår ni?
Varför tittar du på mig? Jag har inte gjort nåt.
Ingen har gjort nåt, Maran.
Bara en sak kan förklara ert möte.
Ödet.
Hon är till hälften orm, till hälften människa.
Hälften kärlek, hälften lögn.
Ni tror att det bara är en skröna,
men icke!
Det här är helig mark.
Kärleken kommer med Şahmaran. Och Şahmaran kommer med kärlek.
Vill du prova det?
-Nej, tack. -Till kärleken eller till smycket?
Det är ett bra försäljningsknep, men jag tror inte på sånt.
Tack. Ha en bra dag.
Okej. Du får det gratis.
Du känner uppenbarligen inte till trons makt. Ge den en chans.
Det är en självuppfyllande profetia.
Jaså?
Du nämnde trons makt.
Men det är en självuppfyllande profetia.
Man börjar bete sig på ett visst sätt, för att man tror att nåt ska hända.
Till slut händer det, men då är det för att man förändrat sitt beteende.
Precis som när jag köper smycket.
Okej.
Varsågod. Tack.
Jag hör av mig om den dyker upp.
-Ett glas lemonad? -Gärna.
-Chefen? -Vi kom ju nyss.
-Salih… -Ja?
-Det är hon. -Ja, jag ser det.
Hoppas att det smakar.
-Tack? -Hör på, storstadstjejen.
Vi arbetar för Davut. Jag heter Salih. Det här är min käring…
Min fru, Medine.
Trevligt att träffas. Kan jag hjälpa er med nåt?
Davut har stirrat tomt framför sig hela dagen. Helt stilla.
-Det angår väl inte oss… -Nej, det gör det inte.
Det angår oss visst. Han är som en far till oss.
Vi är födda i Hürriyet, det farligaste området här.
Barn hör inte hemma där.
-Man är fast där. -Vad gör man om man föds där?
Davut tog oss därifrån.
Han har lärt oss allt vi vet. Hur man uppför sig, hur man brukar jorden…
Och framför allt…
Han lärde er att älska, eller hur?
Härligt. Vilken fin historia. Berätta den för era barn.
Men jag bryr mig inte.
-Jag vill slå ner henne. -Andas lugnt en stund.
Lugn. Jag gillar inte henne.
Hjälp!
God morgon.
Te?
Vad gör jag här?
Svara då.
Vad hände? Hur kom jag hit?
Jag vet inte. Du var här när jag vaknade.
-Jag trodde… -Vadå?
Att jag sov här utan vidare?
Varför skulle jag…
Hallå!
Hallå! Jag talar med dig! Är du döv?
Vad hände igår kväll? Varför tog du med mig hit?
Vi var på festivalen. Jag hörde en röst.
Sen började det brinna och jag var fast. Och så dök du upp.
Du tog med mig hit. Varför det?
Svara.
Du räddade mig. Du bar bort mig från lågorna.
Var det inte så?
-Vill du sätta dig? Ta lite vatten. -Nej.
Vad händer?
Hör på.
Jag vill inte spela några spel. Det var en enkel fråga.
Räddade du mig ur lågorna?
Jag var på festivalen. Jag såg dig på avstånd.
Men det är allt. Vi pratade inte.
Sen gick jag.
Men jag skulle göra det.
Om du var omringad av lågor,
skulle jag rädda dig.
Eller vem som helst.
Jag vet inte om du talar sanning.
Men jag ska ta reda på det.
Det kan du vara säker på.
Har du ett extra rum?
Bra.
Det var oväntat.
Elden är ett svårt tecken, ett första omen.
Vänta nu.
Är det sant? Är Şahsu flickan vi har väntat på?
Jag visste det så snart jag såg henne.
Ni får inte säga nåt till henne.
Håll er borta från henne.
Låt henne vara.
Varför det? Hon får ändå reda på det till slut.
Det har börjat nu, Maran.
Elden var ett första omen. Det kommer snart fler.
Acceptera att du blev utvald innan du föddes.
Och annars?
Du måste göra det.
Du måste acceptera din verklighet, din familj och din härkomst.
Måste jag göra ett val?
Inte alls.
Jag avvisar min härkomst om jag inte gör som du säger.
Men om jag gör det…
-Vad händer då med Şahsu? -Kärlek. Är det så hemskt?
Jag skulle lura henne.
Ge henne ett ansvar hon inte vet nåt om. Slösa bort hennes liv.
Är det kärlek?
Vad skulle du önska dig?
Vad spelar det för roll? Snälla du.
Jag är också nyfiken.
Vad skulle du välja om du kunde välja?
Att inte vara utvald.
Undertexter: Love Waurio