Amióta világ a világ,
az ember mindent elárult, amit szeretett.
És mi csak néztük.
Vártuk, hogy megértsétek.
A világ nem a tiéd, ember.
Nem csak a tiéd.
Évezredekkel ezelőtt imigyen szólott a kígyók úrnője:
„Ó, ember! Engem soha ne merj szeretni!”
De a szavai leperegtek az emberről.
Beleszeretett Şahmaranba, és elérte, hogy viszontszeresse.
Majd megölte szerelmét.
Utána nem maradt más, csak a gyötrő bűntudat, a szüntelen lelkifurdalás.
És megválaszolatlan kérdések.
Jobb lenne a világ az ember nélkül?
Az emberiség nem ismer mást, csak a pusztítást és árulást?
Vagy talán van még számunkra remény?
Valamikor elkövettünk egy hibát.
Aztán megfeledkeztünk róla.
De néhányunkban még él az emléke.
Ezért nem valók ők ebbe a világba.
Kívülállók.
Az életük nem más, mint „evilági gyötrelem”.
Indul a vonat!
Beszállás!
Nézd a tatát!
Davut Demir?
Igen.
Şahsu vagyok.
Miért nem ülsz le?
Jobban tennéd.
Mióta élsz itt?
Igazad van. Én is utálok csevegni.
A lényegre térek.
Gyerekkorában elhagytad anyámat.
Sosem kerested, nem telefonáltál…
De hagyjuk, ezeket tudod.
Anya évekig szólongatott álmában.
„Apa, hol vagy?”
„Miért hagytál el?”
Rémálmok, légzési nehézségek…
Klasszikus poszttraumás stressz szindróma.
Ezért azt mondtam neki: „Anya, már eltelt 40 év.
Felejtsd el!
Vagy ha nem megy, keressük meg!”
Menjünk el hozzá! Kopogtassunk az ajtaján!
Nézzünk szembe vele!”
De ő azt mondta, hiába keresett, nem talált meg.
Nemrég…
átnéztem a holmiját.
És megtaláltam a címedet.
Szóval kiderült, hogy tudta.
Csak gondolom, nem mert felkeresni.
Szóval a nevében jöttél ide?
Hogy felelősségre vonj?
Épp ellenkezőleg.
Azért, hogy megköszönjem.
Hála neked, egy hatalmas rózsakertben nőttem fel.
Biztos nem emlékszel rá.
De adtál anyának egy maréknyi virágmagot, mielőtt elmentél.
Azt mondtad: „Ez rózsa, mint a neved, Gül.
Ültesd el!
Visszajövök, mielőtt kinyílnak.
Együtt fogjuk nevelni őket.”
Anya elültette a magokat.
Odavolt azokért a virágokért.
De egy magot megtartott.
Hogyha visszajönnél…
együtt elültethessétek.
Nesze!
Most elültetheted a sírjára.
Anya meghalt.
És ez volt a kezében.
Azt akartam, hogy tudd.
Maran!
Egy lány járt Davutnál!
Ezúttal biztos vagyok benne. Ő az!
Maran!
A KÍGYÓK ÚRNŐJE
Lélegezz!
Hallom, de nem értem, amit mondasz.
A káromkodásokat értem, de a többit nem.
Nem, figyelj… folytassuk később!
Üdv!
Megérkeztem, professzor asszony. Leteszem a holmim, és máris megyek.
Rendben, köszönöm.
Şahsu Demir. Van egy foglalásom.
Isztambul!
- Látta a személyin? - Tapasztalat, hölgyem.
Csak ránézek valakire, és meg tudom mondani, honnan jött.
Csak rájuk nézek. Végigmérem őket.
Aztán bumm! Elazığ.
Bumm! Ankara.
Ez a tehetségem. Adottság.
Gratulálok. A szobában van fürdő, ugye?
Jaj…
Hogyhogy „jaj”?
Kifejezetten kértem a foglaláskor.
Az a helyzet…
Ha lenne fürdőszobánk, boldogan odaadnám.
De csak egy szobánk van fürdővel.
És a vendég meghosszabbította a tartózkodását.
Sajnálom.
Bár minden szobában lenne fürdő, hogy a vendégeink fürödhessenek!
De az drága. És az orvosok sem…
- Ideadná a kulcsot? - A kulcs…
Később elintézem a személyit. A kulcs…
Mikor megy el az a vendég?
Nos, remélem, holnap, asszonyom.
Ön hány éves?
Harmincöt, asszonyom.
Idősebb nálam!
Hova tettem a kulcsot?
Hálás köszönet!
Köszönöm.
Már unom a pózolást.
Még nincs kész?
Nem tudom, hogy rám nézel-e, bakker!
Miért van rajtad idebent?
Tehát a lány elment?
Igen, de megtalálom.
Akkor rajta!
Itt van a lány.
Legyen szerencsénk!
És most mit csinálunk? Áldozatot mutatunk be?
Szálem álejkum!
Nem volt könnyű, de nézd, milyen szépségeket szedtem neked, bátyám!
Látod, milyen szép?
Fogadok, azt mondod: „Ügyes vagy, Salih!”
Nézd meg! Ennek a gyönyörűségnek már virágai is vannak.
Dicsérj meg, ha Medine is itt lesz.
Azt akarom, hogy hallja, hogy lássa, mit tud a férje.
Annyira hálátlan!
Sosem mondja, hogy: „Ügyes vagy, szívem. Szép munka.”
Bátyám?
Bátyám!
Ez mi?
Beszélj, bátyám! Mi történt?
Itt járt az unokám.
Şahsu!
- Jó napot! - Üdv nálunk!
Köszönöm.
- Bocsánat, hogy késtem. - Semmi baj.
- Kész az előadásod? - Igen.
Nagyszerű. Gyere!
Egy tanársegéd sem jött volna ilyen hamar, Şahsu.
Nem tudom eléggé megköszönni.
Semmiség. Úgyis dolgom volt itt, ez csak még egy okkal több.
Szervusz!
- Sok szerencsét! - Köszönöm.
TERMÉSZETTUDOMÁNYI ÉS IRODALMI KAR
Üdv mindenkinek!
Şahsu Demir vagyok.
Jöttem, hogy megmentselek titeket.
- Miről beszél? - Micsoda?
Igen, jól hallottátok!
„A megmentőtök vagyok.”
„Még az életemet is feláldozom értetek.”
Mit gondolnátok rólam, ha ezt mondanám?
- Nagyon kedves! - Örülünk, hogy itt van!
Üdv nálunk!
Ma a megmentő szindrómáról lesz szó,
amit messiáskomplexusnak is neveznek.
Röviden,
ez a komplexus arra késztet egyeseket,
hogy feláldozzák a vágyaikat, érzéseiket,
és extrém esetben az életüket is másokért.
E téveszme miatt az emberek túlzott mértékű felelősséget éreznek,
amikor másoknak segítenek.
Nem tudják leállítani magukat,
akkor sem, ha a segíteni akarással ártanak másoknak.
A legrosszabb, hogy a másokra gyakorolt hatásuk olyan hatalomérzetet teremt,
amely teljesen eltorzíthatja a gondolkodásukat.
Ekkor téveszmék rabjai lesznek.
„Kérem, segítsenek!”
„Nem megy.”
„Nem.”
Ők sosem mondanak ilyet.
Nem tudnak segítséget kérni.
Mindig segíteni akarnak,
pedig rossz vége is lehet.
És szörnyen érzik magukat, ha kudarcot vallanak.
Mintha minden az ő felelősségük lenne.
Mintha miattuk ment volna tönkre minden.
De a legtöbb esetben nincs hatalmunk semmi felett.
Ugye?
Nagyszerű volt.
A hallgatók imádtak.
Bár mindennap itt lennél!
Erről szeretnék beszélni.
A dékáni hivatal jóváhagyta az új projektet a kötődési stílusokról.
- Remek. - Igen.
És engedélyezték, hogy legyen egy tanársegédem is.
Professzor asszony…
Elkérlek az isztambuli tanárodtól.
Csak egy szemeszterre, jó?
- Nem is tudom… - Na, nézd meg a projektet!
Remek lenne a doktoridhoz. Mindketten jól járunk vele.
Mi kell még? Gondolj bele!
Tedd meg a kedvemért!
- Átgondolom. - Rendben.
- Figyelj! - Mi van?
Tényleg meg se mozdult?
Egyszer se. Órák óta csak ül és bámul maga elé.
Tényleg?
Bátyám!
Nem vagy éhes? Főztem egy kis levest.
Felállt.
- Nem is hallja, amit mondok. - Egy szót se szól.
Keressük meg azt a lányt, és beszéljünk vele!
Honnan tudod, hogy lány?
Lány, fiú, nem mindegy?
Jól van, ne kapd fel a vizet!
Hová megy?
- Megkaphatom a kulcsomat? - Üdv, asszonyom!
Ez komoly?
Igen, asszonyom.
- Na jó. Megkaphatom a kulcsomat? - Hogyne.
Parancsoljon!
Várjon! Valaki magát keresi.
Hogy kerülsz ide?
Hogy találtál meg?
Tévedsz.
Azt hiszed, anyád sosem nézett szembe velem.
Azt mondod, „nem mert felkeresni.”
Ez nem igaz.
Tényleg nem akarsz találkozni vele?
Szerinted nem korai még erről beszélni?
A helyedben kíváncsi lennék.
Ne butáskodj! Nyilván a te oldaladon állok.
De nem tudom.
Annyian reménykedünk benned.
Apa, Bike, Diba, mindenki…
Találkozhatnál vele, hogy bebizonyítsd, tévednek,
és mit tudom én, hogy leszálljanak rólad?
Nem számít. Hadd higgyék, amit akarnak.
Tudod, néha szeretném, ha igazuk lenne.
Nem lenne jó hinni végre valamiben?
Én is hiszek valamiben.
- Tényleg? - Igen.
Na, ki vele! Miben hiszel?
In vino veritas.
Add ide!
Azt hiszed, anyád sosem nézett szembe velem.
Azt mondod, „nem mert felkeresni.”
Ez nem igaz.
Van egy érzés legbelül, apa.
Egy hang a fejemben, ami egész életemben hívott.
Úgy érzem, el kell mennem valahova.
De nem tudom, hova.
Egész életemben rémálmok, látomások és téveszmék gyötörnek.
A gyógyszerek már nem segítenek.
Az elmém rabja lettem.
Félek, apa.
És ha Şahsu is olyan lesz, mint én?
Anya?
Megint alva jártál?
Anya?
- Szabad a fürdőszobás szoba? - Ja, az…
A vendég nem távozott.
Itt akar maradni Hıdırellezre.
Remélhetőleg holnap elmegy.
Van itt egy medence vagy törökfürdő?
Vannak jók, de a Hıdırellez miatt mind zárva van.
Ön is megnézhetné, ha már ilyen messzire eljött.
Nincs egy folyó, tó, vagy más hely, ahol megmártózhatnék?
Van egy tó…
Mutassa meg, hol van!
Kinagyítaná?
Itt van. Fantasztikus hely, imádni fogja.
Egyedül úszhat.
Ugorjon be nyugodtan.
Hűs és kellemes a víz.
Úszhat, ahogy jólesik.
Hé!
Igen, hozzád beszélek, mivel nincs itt más.
Mit keresel itt?
Minden reggel idejárok. Ez az én helyem.
De most én is itt vagyok.
Látom.
A szél odafújta a ruháimat. Idehoznád?
Légyszi!
Meddig akarsz bámulni?
Te vagy Şahsu?
Igen. Te ki vagy?
Mit keresel itt?
Tessék?
Ki vagy te?
Maran.
A keresztneved nem elég a bemutatkozáshoz.
Igaz.
Maran Behruzoğlu vagyok.
Itt lakom.
Nem hiszek a véletlenekben.
Csakugyan?
Örvendek, Şahsu.
Viszlát, Şahsu!
Mit művelsz, apa?
Tessék?
Miért küldted oda a tóhoz?
Összefutottál vele?
Nem akarom ezt.
Nem küldtem senkit sehova.
Maran!
Diba!
Maran?
Maran.
Üljünk le, fiam!
Diba!
Mi folyik itt?
Te küldted Şahsut a tóhoz?
Lement a tóhoz?
Diba…
Esküszöm, nem küldtem oda.
Mi folyik itt?
Nézd!
Utoljára mondom!
Álmodoztok valamiről. Jó.
Higgyetek, amiben akartok.
Tiszteletben tartom.
De én nem vagyok az álom része.
Csináljátok nélkülem, amit akartok.
Felejtsétek el!
Jó?
Felejtsétek el!
Nem akarlak bántani.
Világos?
Miért rám nézel?
Nem csináltam semmit.
Nem csináltunk semmi őrültséget.
Csak egy oka lehet, miért találkoztatok.
A sors.
Félig kígyó, félig ember.
Félig szerelem, félig hazugság.
Szerintetek ez csak mese, jóslat.
De nem!
Ez itt szent föld.
A szerelem visszahozza Şahmarant.
És ő visszahozza a szerelmet.
- Felpróbálod? - Nem kérem.
A szerelmet vagy a nyakláncot?
Jó értékesítési stratégia, de nem hiszek az ilyen mesékben.
Köszönöm. Minden jót!
Jó!
Ingyen szeretném neked adni.
Nyilván nem ismered a hit erejét.
Ha ismernéd, legalább kipróbálnád.
Ez egy önbeteljesítő jóslat.
Hogy?
Említette a hit erejét.
Ez egy önbeteljesítő jóslat.
Bizonyos módon kezdünk viselkedni, mert hisszük, hogy valami megtörténik.
És az a valami végül csak a cselekedeteink miatt válik valóra.
Ahogy én is megveszem ezt a nyakláncot.
Oké.
Tessék! Köszönöm.
Szólok, ha valóra válik.
- Kér limonádét? - Persze.
- Bátyám! - Csak most értünk ide.
- Salih! - Igen?
- Szerintem ő az. - Igen, én is látom.
Remélem, ízlik.
-Köszi? -Figyelj, nagyvárosi lány!
Davut papának dolgozunk.
Én Salih vagyok, az asszonyság meg…
Hát, a feleségem, Medine.
Örvendek.
Miben segíthetek?
Davut papa egész nap csak bámult maga elé.
Nem is mozdult.
- Nem tartozik ránk… - Így van, tényleg nem.
De mégis ránk tartozik, tudod? Olyan, mintha az apánk lenne.
Hürriyetben születtünk. A legveszélyesebb környék errefelé.
Sok gyerek él ott, de nem gyerekeknek való hely.
Onnan nincs menekvés.
De mit tehet, aki oda születik?
Tudod, Davut papa hozott ki minket onnan.
Mindent tőle tanultunk.
Illendő viselkedést, hogyan műveljük a földet…
És ami a legfontosabb…
Megtanította, mi a szeretet. Igaz?
Szuper. Remek történet.
Elmesélhetitek a gyerekeiteknek.
De engem nem érdekel.
Úgy felpofoznám!
Higgadj le egy pillanatra.
Nyugalom!
Nem tetszik nekem ez a lány.
Segítség!
Jó reggelt!
Teát?
Mit keresek itt?
Halljam!
Mi történt? Hogy kerültem ide?
Nem tudom.
Itt voltál, amikor felébredtem.
- Azt hittem… - Mit?
Azt hitted, csak úgy idejöttem aludni?
Miért jönnék…
Hé!
Hé! Hozzád beszélek! Süket vagy?
Mi történt tegnap este?
Miért hoztál ide?
A vásárban voltunk. Hallottam egy hangot.
Aztán tűz ütött ki, és ott ragadtam.
Odajöttél.
Elhoztál ide. Miért hoztál ide?
Válaszolj!
Megmentettél.
Kimentettél a tűzből.
Vagy nem?
Nem ülsz le? Kérsz vizet?
Nem.
Mi folyik itt?
Nézd!
Most nincs kedvem játszadozni.
Egy egyszerű kérdést teszek fel.
Te mentettél ki a tűzből tegnap este?
Tényleg ott voltam a vásárban.
Messziről láttalak.
De ennyi. Nem is beszéltünk.
Aztán eljöttem.
De megtenném.
Ha tűz fogságába esnél…
kimentenélek.
Bárkiért megtenném.
Nem tudom, igazat mondasz-e.
De kiderítem.
Nem hagyom annyiban.
Van vendégszobád?
Jó.
Erre nem számítottam.
A tűz nem egyszerű jel, hanem az első ómen.
Egy pillanat!
Akkor igaz? Şahsu az a lány, akire vártunk.
Tudtam, tudtam. Éreztem, amint megláttam.
Nem mondhatjátok el neki az igazat.
Maradjatok távol tőle!
Hagyjátok békén!
Mit számít? Végül úgyis meg fogja tudni.
Elkezdődött, Maran.
A tűz volt az első ómen.
Lesz még több is.
Törődj bele! A születésed előtt kiválasztottak.
És ha nem?
Muszáj.
El kell fogadnod a valóságodat, a családodat, az őseidet.
Tehát választanom kell?
Egyáltalán nem.
Megtagadom az ősöket, ha nem azt teszem, amit mondasz.
És ha igen?
Mi lesz Şahsuval?
Szerelem. Mi olyan rossz abban?
Az, hogy becsapom.
Olyan felelősséget ruházok rá, amiről nem tud.
Tönkreteszem az életét.
Ez szerelem?
Mit szeretnél?
Mi köze ennek bármihez is?
Ne már!
Igen, én is kíváncsi vagyok.
Hogy döntenél, ha lenne választásod?
Nem lennék kiválasztott.
A feliratot fordította: Kwaysser Erika