‫מאז שהעולם נוצר,‬
‫המין האנושי בגד בכל מה שהוא אוהב.‬
‫אנחנו רק צפינו.‬
‫חיכינו שתבין.‬
‫כי העולם לא שייך לך, האדם.‬
‫הוא לא רק שלך.‬
‫הנה מה שמלכת הנחשים אמרה לפני אלפי שנים:‬
‫"אתה, האדם! אל תאהב אותי אף פעם."‬
‫אבל האדם לא הקשיב.‬
‫הוא התאהב בשאהמראן וגרם לה להתאהב בו.‬
‫ואז, הוא הרג את אהובתו.‬
‫כל שנותר היה אשמה מייסרת, חרטה אינסופית.‬
‫ושאלות ללא מענה.‬
‫האם עדיף לו לעולם ללא בני האדם?‬
‫האם בני האדם תמיד רק הורסים ובוגדים?‬
‫או האם עדיין יש לנו תקווה כלשהי?‬
‫עשינו טעות בעבר.‬
‫ואחר כך, שכחנו ממנה.‬
‫אבל חלקנו עדיין חשים בה.‬
‫זו הסיבה שהם לא שייכים לעולם הזה.‬
‫הם זרים לו.‬
‫הם חווים מה שנקרא "ייסורים ארציים".‬
‫הרכבת יוצאת!‬
‫כולם לעלות!‬
‫תראה אותו.‬
‫דאבוט דמיר?‬
‫זה אני.‬
‫אני שאהסו.‬
‫למה שלא תשב?‬
‫כדאי לך.‬
‫כמה זמן אתה גר כאן?‬
‫אתה צודק. אני גם שונאת סמול טוק.‬
‫אגיע לעיקר.‬
‫עזבת את אמא שלי כשהיא היתה ילדה.‬
‫מעולם לא חזרת, לא התקשרת…‬
‫אני אדלג על מה שאתה כבר יודע.‬
‫אמא שלי קראה לך בשנתה במשך שנים.‬
‫"אבא, איפה אתה?‬
‫"למה עזבת אותי?"‬
‫סיוטים, קשיי נשימה…‬
‫מקרה קלאסי של תסמונת דחק פוסט-טראומטית.‬
‫אז אמרתי לה, "אמא, חלפו כבר 40 שנה.‬
‫"תניחי לזה.‬
‫"או אם את לא יכולה, בואי נמצא אותו.‬
‫"בואי נלך אליו. נדפוק לו על הדלת.‬
‫"נעמוד מולו."‬
‫אבל היא אמרה לי שהיא חיפשה אותך‬ ‫ולא הצליחה למצוא אותך.‬
‫לא מזמן…‬
‫עברתי על החפצים שלה.‬
‫ומצאתי את הכתובת שלך.‬
‫מסתבר שהיא ידעה אותה.‬
‫אני מניחה שהיא לא הצליחה לאזור אומץ.‬
‫אז הגעת הנה בשמה?‬
‫כדי לכעוס עליי?‬
‫להפך.‬
‫באתי להודות לך.‬
‫גדלתי בגן ורדים עצום בגודלו הודות לך.‬
‫אתה בטח לא זוכר.‬
‫אבל השארת לאמא שלי חופן זרעים לפני שעזבת.‬
‫אמרת לה,‬ ‫"אלה זרעי ורדים, ממש כמו השם שלך.‬
‫"תשתלי אותם.‬
‫"אני אחזור לפני שהם ילבלבו.‬
‫"נגדל אותם יחד."‬
‫אמא שלי שתלה את הזרעים האלה.‬
‫היא טיפחה מאוד את הפרחים האלה.‬
‫היא שמרה זרע אחד.‬
‫כדי שאם אי פעם תחזור…‬
‫תוכלו לשתול אותו יחד.‬
‫הנה.‬
‫תוכל לשתול אותו עכשיו על הקבר שלה.‬
‫כשאמא שלי מתה…‬
‫זה היה ביד שלה.‬
‫רציתי שתדע.‬
‫מראן!‬
‫מראן.‬
‫מראן!‬
‫מישהי באה לבקר את דאבוט.‬
‫אני בטוחה שזאת היא הפעם.‬
‫מראן!‬
‫- שאהמראן -‬
‫- מלון איי-קיי -‬
‫תנשמי.‬
‫אני מבין אותך,‬ ‫אבל אני לא מבין מה את אומרת.‬
‫אני שומע את הקללות,‬ ‫אבל שום דבר שבא אחריהן.‬
‫לא, תראי… בואי נעשה את זה אחר כך.‬
‫הלו?‬
‫הגעתי, פרופסור. אירשם במלון ואגיע תכף.‬
‫טוב, תודה.‬
‫שאהסו דמיר. יש לי הזמנה.‬
‫איסטנבול!‬
‫ראית את זה בת"ז שלי?‬ ‫-לא, זה מניסיון, גברתי.‬
‫כשאני מסתכל על מישהו,‬ ‫אני מיד יודע מאיפה הוא.‬
‫אני רק צריך להסתכל עליו.‬
‫ואז, בום! אלאזיג.‬
‫בום! אנקרה.‬
‫זה פשוט כישרון שלי. זה מתת.‬
‫ברכותיי. בחדר יש אמבטיה, נכון?‬
‫אה…‬
‫מה זאת אומרת, אה?‬
‫ביקשתי ספציפית בטלפון.‬
‫זה העניין:‬
‫אם היתה לנו אמבטיה,‬ ‫הייתי שמח לתת לך אותה.‬
‫אבל יש לנו רק חדר אחד עם אמבטיה.‬
‫והאורח בחדר האריך את שהותו.‬
‫אני מצטער.‬
‫הלוואי שהיתה לנו אמבטיה בכל חדר‬ ‫כך שהאורחים שלנו יוכלו לעשות אמבטיות.‬
‫אבל זה יקר. ורופאים לא ממליצים…‬
‫אני יכולה לקבל את המפתח?‬ ‫-המפתח…‬
‫אבדוק אחר כך את הת"ז. המפתח…‬
‫מתי האורח הזה עוזב?‬
‫גברתי… מקווה שמחר, גברתי.‬
‫בן כמה אתה?‬
‫בן 35, גברתי.‬
‫אז אתה מבוגר ממני.‬
‫איפה שמתי את המפתח?‬
‫תודה.‬
‫נמאס לי לדגמן בשבילך. ‬
‫עוד לא סיימת?‬
‫אני לא יודעת אם את מסתכלת עליי בכלל.‬
‫תפסיקי להרכיב אותם בתוך הבית.‬
‫אז הבחורה עזבה?‬
‫כן, אבל אני אוכל למצוא אותה.‬
‫אז תמצאי אותה.‬
‫אז היא כאן.‬
‫שיהיה בהצלחה לכולנו.‬
‫אז מה נעשה עכשיו? נעלה קורבן?‬
‫סלאם עלייכום.‬
‫זה לא היה קל, אבל תראה‬ ‫איזה דברים יפים קטפתי בשבילך, בוס.‬
‫תראה כמה זה יפה.‬
‫אני בטוח שתגיד לי, "עבודה יפה, סאלי".‬
‫תראה את זה. אפילו צמחו לו פרחים.‬
‫אבל תשבח אותי רק כשמדינה תהיה בסביבה.‬
‫אני רוצה שהיא תשמע.‬ ‫אני רוצה שהיא תראה שבעלה מצליח.‬
‫היא כזאת כפוית טובה.‬
‫היא אף פעם לא אומרת,‬ ‫"עבודה יפה, בעלי. כל הכבוד".‬
‫בוס?‬
‫מה זה?‬
‫דבר איתי, בוס. מה קרה?‬
‫היה לי ביקור משפחתי.‬
‫שאהסו!‬
‫שלום, פרופסור.‬ ‫-ברוכה הבאה.‬
‫תודה.‬
‫סליחה שאיחרתי.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫המצגת שלך מוכנה?‬ ‫-כן.‬
‫נהדר. בואי.‬
‫אף עוזר הוראה אחר לא הצליח להגיע‬ ‫בהתראה כה קצרה, שאהסו.‬
‫אני אסירת תודה לך.‬
‫אין בעיה. היו לי עוד סידורים באזור,‬ ‫אז זה נתן לי עוד תירוץ להגיע.‬
‫שלום.‬
‫בהצלחה, שאהסו.‬ ‫-תודה.‬
‫- הפקולטה למדעים וספרות -‬
‫שלום לכולם.‬
‫אני שאהסו דמיר.‬
‫באתי הנה כדי להושיע אתכם.‬
‫על מה היא מדברת?‬ ‫-מה?‬
‫כן, שמעתם נכון.‬
‫"אני המושיעה שלכם.‬
‫"אני מוכנה אפילו להקריב את חיי בשבילכם."‬
‫מה הייתם חושבים עליי‬ ‫אם הייתי אומרת לכם את הדברים האלה?‬
‫שאת ממש אדיבה.‬ ‫-שאין כמוך.‬
‫ברוכה הבאה!‬
‫היום, אני אדבר על "תסביך המושיע",‬
‫שנקרא גם "תסביך המשיח".‬
‫בקצרה,‬
‫תסביך המשיח גורם לאנשים להקריב‬ ‫את הרצונות שלהם, את הרגשות שלהם,‬
‫ובמקרים קיצוניים אף את חייהם, למען אחרים.‬
‫האשליה הזו גורמת לאנשים‬ ‫לחוש אחריות גדולה באופן לא פרופורציונלי‬
‫בכל הקשור לעזרה לאחרים.‬
‫הסובלים מכך לא מסוגלים לעצור בעצמם,‬
‫אפילו אם המשמעות היא פגיעה באחרים.‬
‫והגרוע מכול הוא שהשפעתם על אחרים‬ ‫יוצרת אצלם תחושת כוח‬
‫שיכולה לשנות את השקפת העולם שלהם‬ ‫מקצה לקצה.‬
‫מה שנקרא "שיגעון גדלות".‬
‫"בבקשה תעזרו לי."‬
‫"קשה לי."‬
‫"לא."‬
‫לא תשמעו מהם את הדברים האלה.‬
‫הם לא יודעים איך לבקש עזרה.‬
‫הם מנסים לעזור,‬
‫אפילו שזה עלול להסתיים לא טוב.‬
‫וכשהם נכשלים הם מרגישים נורא ואיום.‬
‫כאילו הכול קרה בגללם.‬
‫כאילו שהם אלו שהרסו הכול.‬
‫אבל רוב הזמן, אין להם שליטה על שום דבר.‬
‫נכון?‬
‫זה היה מושלם.‬
‫החבר'ה אהבו אותך.‬
‫חבל שאת לא כאן כל יום.‬
‫רציתי לדבר איתך בקשר לזה.‬
‫משרד הדיקן אישר את הפרויקט החדש שלי‬ ‫על סוגי קיבעונות.‬
‫נהדר.‬ ‫-כן.‬
‫וגם קיבלתי אישור לצרף עוזרים.‬
‫פרופסור…‬
‫בבקשה! אני אדווח לפרופסור שלך באיסטנבול.‬
‫רק לסמסטר אחד, טוב?‬
‫אני לא יודעת…‬ ‫-טוב, רק תעיפי מבט בפרויקט.‬
‫הוא יעזור מאוד ללימודי הדוקטורט שלך.‬ ‫שתינו נצא נשכרות מכך.‬
‫למה לא? רק תחשבי על זה.‬
‫עשי זאת בשבילי.‬
‫אני אחשוב על זה.‬ ‫-בסדר.‬
‫היי.‬ ‫-מה?‬
‫הוא באמת לא זז מאז?‬
‫אפילו לא פעם אחת.‬ ‫הוא בוהה באוויר כבר שעות.‬
‫באמת?‬
‫בוס.‬
‫הכנתי מרק, אם אתה רעב.‬
‫הוא קם.‬
‫הוא אפילו לא שמע אותי.‬ ‫-הוא לא אומר מילה.‬
‫בוא נמצא את מי שביקרה אצלו ונדבר איתה.‬
‫מאיפה לך שזאת אישה?‬
‫אישה, גבר… מה זה משנה?‬
‫טוב, אל תתרגזי.‬
‫לאן הוא הולך?‬
‫אני יכולה לקבל את המפתח?‬ ‫-ברוכה הבאה, גברתי.‬
‫ברצינות?‬
‫כן, ברוכה הבאה.‬
‫טוב, בסדר. אני יכולה לקבל את המפתח?‬ ‫-בסדר.‬
‫הנה.‬
‫חכי! מישהו בא לראות אותך.‬
‫מה אתה עושה כאן?‬
‫איך מצאת אותי?‬
‫את טועה.‬
‫את חושבת שאמא שלך לא עמדה מולי.‬
‫את אומרת שלא היה לה האומץ.‬
‫זה לא נכון.‬
‫אתה באמת לא תפגוש אותה?‬
‫את לא חושבת שמוקדם מדי לדבר על זה?‬
‫במקומך הייתי סקרנית.‬
‫אל תדאג. ברור שאני בצד שלך.‬
‫אבל אני לא יודעת.‬
‫לרבים מאיתנו יש תקוות גדולות עבורך.‬
‫אבא, ביקה, דיבה, כולם…‬
‫למה שלא תפגוש אותה‬ ‫כדי להוכיח להם שהם טועים,‬
‫ואני לא יודעת, כדי שפשוט יניחו לזה?‬
‫זה בסדר. כל אחד יכול להאמין במה שבא לו.‬
‫אתה יודע, לפעמים אני מצטערת שהם לא צודקים.‬
‫לא יהיה נחמד להאמין במשהו?‬
‫גם אני מאמין בדברים.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫אז בוא נשמע. במה אתה מאמין?‬
‫"נכנס יין יצא סוד."‬
‫תביא לי.‬
‫את חושבת שאמא שלך מעולם לא עמדה מולי.‬
‫את אומרת שלא היה לה האומץ.‬
‫זה לא נכון.‬
‫"אבא, יש לי תחושה בפנים.‬
‫"קול בתוך ראשי שקורא לי כל חיי.‬
‫"אני מרגישה שאני אמורה ללכת לאן שהוא.‬
‫"אבל אני לא יודעת לאן.‬
‫"כל חיי סבלתי מסיוטים, חזיונות והזיות.‬
‫"התרופות כבר לא עוזרות.‬
‫"הלכתי לאיבוד בתוך ראשי.‬
‫"אני מפחדת, אבא.‬
‫"מה אם שאהסו תהיה כמוני?"‬
‫אמא?‬
‫שוב הלכת מתוך שינה?‬
‫אמא?‬
‫החדר עם האמבטיה פנוי עכשיו?‬ ‫-אה, זה…‬
‫האורח עוד לא עזב, גברתי.‬
‫הוא רוצה להישאר הלילה לחג האביב.‬
‫הוא יעזוב מחר, אני מקווה.‬
‫יש באזור בריכה או חמאם או משהו?‬
‫כן, אבל כולם סגורים בגלל החג.‬
‫כדאי שתבקרי גם ביריד החגיגי, אם את כבר פה.‬
‫יש נהר, אגם,‬ ‫מקום כלשהו שאפשר לטבול בו במים?‬
‫יש אגם ב…‬
‫תראה לי איפה הוא.‬
‫את יכולה לעשות כאן זום?‬
‫ממש כאן. מקום פנטסטי, את תאהבי אותו.‬
‫תוכלי לשחות לבדך.‬
‫את יכולה פשוט לקפוץ פנימה.‬
‫המים קרירים ונעימים.‬
‫תוכלי לשחות באיזה סגנון שתרצי…‬
‫היי!‬
‫כן, אני מדברת אליך. אין כאן אף אחד אחר.‬
‫מה אתה עושה כאן?‬
‫אני בא הנה כל בוקר. זה המקום שלי.‬
‫אבל אני כאן היום.‬
‫אני רואה.‬
‫הרוח העיפה לי את הבגדים. תוכל להביא אותם?‬
‫בבקשה.‬
‫אתה תמשיך ללטוש עיניים?‬
‫את שאהסו?‬
‫כן. מי אתה?‬
‫מה את עושה כאן?‬
‫סליחה?‬
‫מי אתה?‬
‫אני מראן.‬
‫זה לא מספיק רק לומר את השם שלך.‬
‫את צודקת.‬
‫מראן בהרוזולו.‬
‫אני גר כאן.‬
‫ואני לא מאמין בצירופי מקרים.‬
‫זה הכול?‬
‫נעים להכיר אותך, שאהסו.‬
‫להתראות.‬
‫מה אתה עושה, אבא?‬
‫מה?‬
‫למה שלחת אותה לאגם?‬
‫פגשת בה?‬
‫אני לא רוצה בזה.‬
‫לא שלחתי אף אחד לשום מקום.‬
‫מראן.‬
‫דיבה.‬
‫דיבה!‬
‫מראן?‬
‫מראן.‬
‫בוא נשב ונדבר, בן.‬
‫דיבה.‬
‫מה יש?‬
‫את שלחת את שאהסו לאגם?‬
‫אה, היא באה לאגם?‬
‫דיבה…‬
‫לא שלחתי אותה לשם, אני נשבעת.‬
‫מה הולך כאן?‬
‫תראו.‬
‫אני אומר את זה לכולכם בפעם האחרונה.‬
‫יש לכם חלום, בסדר.‬
‫אתם חופשיים להאמין במה שתרצו.‬
‫אני מכבד את זה.‬
‫אבל אני לא שייך לחלום הזה.‬
‫לא יודע מה אתם עושים, אבל אתם לבד בזה.‬
‫תשכחו ממני.‬
‫טוב?‬
‫תשכחו ממני.‬
‫אני לא רוצה לפגוע בכם.‬
‫מובן?‬
‫למה אתה מסתכל עליי?‬
‫לא עשיתי כלום.‬
‫אף אחד לא עשה כלום, מראן.‬
‫יש רק הסבר אחד לכך שנפגשתם.‬
‫גורל.‬
‫היא חצי נחש, חצי אדם.‬
‫חצי אהבה, חצי שקר.‬
‫אתם חושבים שזה סתם סיפור, סתם נבואה.‬
‫אבל לא.‬
‫האדמות הללו מקודשות.‬
‫האהבה תחזיר את שאהמראן. ‬
‫ושאהמראן תחזיר את האהבה.‬
‫תרצי לנסות?‬ ‫-לא, תודה.‬
‫לא לאהבה, או לשרשרת?‬
‫את אשת מכירות טובה,‬ ‫אבל אני לא מאמינה בסיפורים כאלה.‬
‫תודה, שיהיה לך יום יפה.‬
‫בסדר, בסדר.‬
‫אני רוצה לתת לך אותה בחינם.‬
‫ברור שחסר לך כוח האמונה.‬
‫אחרת, היית מנסה אותה לפחות.‬
‫זאת נבואה שמגשימה את עצמה.‬
‫הזכרת את כוח האמונה.‬
‫זו למעשה נבואה שמגשימה את עצמה.‬
‫את מתחילה להאמין בדבר מסוים,‬ ‫כי את מאמינה שמשהו יקרה.‬
‫והדבר הזה אכן קורה רק בגלל ההתנהגות שלך.‬
‫בדיוק כמו האמונה‬ ‫שאני אקנה את השרשרת הזאת.‬
‫בסדר.‬
‫קחי. תודה.‬
‫אני אודיע לך אם זה יתגשם.‬
‫תרצו לימונדה?‬ ‫-בטח.‬
‫בוס.‬ ‫-רק עכשיו הגענו.‬
‫סאלי.‬ ‫-כן?‬
‫אני חושבת שזאת היא.‬ ‫-כן, ראיתי אותה גם.‬
‫אני מקווה שאת נהנית.‬
‫תודה?‬
‫תקשיבי, בחורה עירונית.‬
‫אנחנו עובדים אצל מר דאבוט.‬
‫שמי סאלי, וזו הזקנה שלי…‬
‫כלומר, אשתי, מדינה.‬
‫נעים מאוד.‬
‫איך אוכל לעזור לכם?‬
‫מר דאבוט בהה באוויר כל היום.‬
‫הוא לא זז מהכיסא.‬
‫זה לא העסק שלנו…‬ ‫-נכון, זה לא העסק שלכם.‬
‫אבל זה כן העסק שלנו, את מבינה?‬ ‫הוא כמו אבא שלנו.‬
‫נולדנו בהורייט, השכונה הכי מסוכנת כאן.‬
‫יש שם הרבה ילדים, אבל זה לא מקום לילדים.‬
‫אין איך לברוח משם.‬
‫אבל מה היית עושה אם היית נולדת שם?‬
‫את מבינה, מר דאבוט חילץ אותנו משם.‬
‫הוא לימד אותנו כל מה שאנו יודעים.‬
‫איך להתנהג כראוי, איך לעבוד את האדמה…‬
‫והכי חשוב…‬
‫הוא לימד אתכם איך לאהוב, נכון? זה העניין?‬
‫מקסים. סיפור נהדר.‬
‫תוכלו לספר אותו לילדים שלכם.‬
‫אבל לי לא אכפת.‬
‫בא לי להכניס לה מכות.‬
‫פשוט תירגעי.‬
‫תירגעי.‬
‫אני לא מחבב אותה בכלל.‬
‫הצילו!‬
‫בוקר טוב.‬
‫תה?‬
‫מה אני עושה כאן?‬
‫תגיד לי.‬
‫מה קרה? איך הגעתי לכאן?‬
‫אני לא יודע.‬
‫היית כאן כשהתעוררתי.‬
‫חשבתי ש…‬ ‫-מה?‬
‫חשבת שבאתי לישון כאן בלי שום סיבה?‬
‫למה שאני…‬
‫היי!‬
‫היי! אני מדברת אליך! אתה חירש?‬
‫מה קרה אתמול בלילה?‬
‫למה הבאת אותי הנה?‬
‫היינו ביריד. שמעתי קול.‬
‫ואז האש התחילה להתפשט ואני נלכדתי בה.‬
‫ואז אתה הופעת.‬
‫הבאת אותי הנה. למה הבאת אותי הנה?‬
‫תענה לי.‬
‫אתה הצלת אותי.‬
‫חילצת אותי מהאש.‬
‫לא?‬
‫רוצה לשבת? לשתות קצת מים?‬
‫לא.‬
‫מה יש?‬
‫תראה…‬
‫אין לי זמן לשחק משחקים כרגע.‬
‫אני שואלת שאלה פשוטה.‬
‫הצלת אותי מהאש אתמול בלילה?‬
‫כן, הייתי ביריד.‬
‫ראיתי אותך מרחוק.‬
‫אבל זהו זה. אפילו לא דיברנו.‬
‫ואז עזבתי.‬
‫אבל הייתי עושה את זה.‬
‫כלומר, אם היית נלכדת בשריפה,‬
‫הייתי מציל אותך.‬
‫הייתי מציל כל אחד.‬
‫אני לא יודעת אם אתה אומר לי את האמת.‬
‫אבל אני אגלה.‬
‫אני לא אניח לזה.‬
‫יש לך חדר נוסף?‬
‫יופי.‬
‫לא ציפיתי לזה.‬
‫האש היא לא סתם סימן. היא האות הראשון.‬
‫רק רגע.‬
‫אז זה נכון? שאהסו היא האישה שחיכינו לה.‬
‫ידעתי. הרגשתי בזה ברגע שראיתי אותה.‬
‫אל תספרו לשאהסו את האמת.‬
‫תתפסו ממנה מרחק.‬
‫תעזבו אותה בשקט.‬
‫מה זה משנה? היא תגלה בסופו של דבר.‬
‫זה כבר התחיל, מראן.‬
‫האש היא האות הראשון.‬
‫יהיו עוד אותות.‬
‫עליך להשלים עם העובדה‬ ‫שנבחרת לכך עוד לפני שנולדת.‬
‫ומה אם אסרב?‬
‫אין לך ברירה.‬
‫אתה חייב להשלים עם מי שאתה,‬ ‫עם זהות המשפחה שלך, המורשת שלך.‬
‫אז מכריחים אותי לבחור?‬
‫כלל וכלל לא.‬
‫אם לא אעשה מה שאתה אומר,‬ ‫אתכחש למורשת שלי.‬
‫ואם כן אעשה כדבריך?‬
‫מה יקרה אז לשאהסו?‬
‫תקרה אהבה. מה כל כך רע בזה?‬
‫אני אשקר לה.‬
‫אשים בידיה אחריות שהיא אפילו לא מודעת לה.‬
‫אגזול ממנה את חייה.‬
‫זו אהבה?‬
‫מה אתה היית רוצה?‬
‫מה זה קשור בכלל?‬
‫עשי לי טובה.‬
‫כן, אני גם סקרן.‬
‫במה היית בוחר אם היתה לך ברירה?‬
‫הייתי בוחר לא להיות הנבחר.‬
‫תרגום כתוביות: ליאור הדר‬