Maailman alusta asti ihmiskunta on pettänyt kaiken rakastamansa.
Olemme vain katsoneet.
Odottaneet, että ymmärtäisitte.
Maailma ei ole sinun, ihminen.
Se ei ole vain sinun.
Käärmeiden kuningatar sanoi tuhansia vuosia sitten:
"Sinä, ihminen. Älä ikinä rakasta minua."
Ihminen ei kuunnellut.
Hän rakastui Şahmaraniin ja sai tämän rakastumaan itseensä.
Sitten hän tappoi rakkaansa.
Jäljelle jäivät vain polttava syyllisyys ja loppumaton katumus.
Ja vastaamattomat kysymykset.
Onko maailma parempi ilman ihmisiä?
Tuhoaako ja pettääkö ihmiskunta aina?
Vai onko meillä yhä toivoa?
Teimme joskus virheen.
Sitten unohdimme sen.
Mutta jotkut meistä tuntevat yhä toivoa.
Siksi he eivät kuulu tähän maailmaan.
He ovat ulkopuolisia.
He kokevat maailman tuskaa.
Juna lähtee!
Kaikki kyytiin!
Katso häntä.
Davut Demir?
Kyllä.
Olen Şahsu.
Istu, ole hyvä.
Se kannattaisi.
Kauanko olet asunut täällä?
Minäkään en pidä rupattelusta, joten menen suoraan asiaan.
Jätit äitini, kun hän oli lapsi.
Et palannut ikinä etkä soittanut.
Jätän kertomatta, mitä tiedät jo.
Äiti huusi nimeäsi unissaan vuosia.
"Isä, missä olet?
Miksi jätit minut?"
Painajaisia, hengitysvaikeuksia…
Klassinen traumaperäinen stressihäiriö.
Sanoin: "Äiti, siitä on jo 40 vuotta.
Unohda se.
Jos et voi unohtaa, etsitään hänet.
Mennään käymään ja koputetaan hänen ovelleen.
Kohdataan hänet."
Hän sanoi etsineensä sinua tuloksetta.
Vastikään -
tutkin hänen tavaroitaan.
Löysin osoitteesi.
Hän tiesi sen.
Hän ei kai uskaltanut.
Tulitko hänen puolestaan -
kohtaamaan minut?
Päinvastoin.
Tulin kiittämään sinua.
Kasvoin valtavassa ruusutarhassa sinun ansiostasi.
Et varmaan muista sitä.
Annoit äidilleni kourallisen siemeniä ennen lähtöäsi.
Sanoit: "Ne ovat ruusuja kuten nimesikin.
Istuta ne.
Palaan, ennen kuin ne kukkivat.
Kasvatetaan niitä yhdessä."
Äiti istutti ne.
Hän hemmotteli niitä.
Hän piti yhden siemenen.
Jos olisit palannut,
olisitte voineet istuttaa sen.
Tässä.
Istuta se hänen haudalleen.
Äitini kuoli.
Se oli hänen kädessään.
Halusin sinun tietävän.
Maran!
Tyttö tuli Davutin luo.
Olen tällä kertaa varma, että se on hän.
HOTELLI AK
Hengittäkää.
Ymmärrän teitä mutten sanojanne.
Kuulen vain kirosanat.
Ei. Kuulkaa, hoidetaan tämä myöhemmin.
Haloo.
Olen perillä, professori. Kirjaudun huoneeseeni ja tulen heti.
Selvä, kiitos.
Şahsu Demir. Minulla on varaus.
Istanbul!
Näitkö sen henkilökortistani? -Olen vain kokenut.
Näen ihmisestä, mistä hän on kotoisin.
Minä vain vilkaisen ja tarkkailen.
Sitten: pam! Elazığ.
Pam! Ankara. Olen vain lahjakas.
Onneksi olkoon vain. Onhan huoneessa kylpyamme?
Voi… -Mitä tarkoitat?
Pyysin sitä puhelimitse. -Juttu on näin.
Jos meillä olisi amme, antaisin sen mielelläni.
Vain yhdessä huoneessa on sellainen. Siinä oleva vieras jatkoi varaustaan.
Valitan.
Toivomme, että joka huoneessa olisi amme, jotta vieraat voisivat kylpeä.
Se on kallista. Lääkärit sanovat…
Saanko avaimeni? -Avain…
Tarkistan henkilökorttisi myöhemmin. Avain…
Milloin se vieras lähtee?
Toivottavasti huomenna.
Kuinka vanha olet?
35-vuotias. -Olet minua vanhempi.
Minne laitoinkaan avaimen?
Kiitos.
En jaksa enää poseerata sinulle.
Oletko valmis?
En edes tiedä, katsotko minua!
Älä käytä niitä sisällä.
Lähtikö se tyttö?
Lähti, mutta löydän hänet kyllä.
Tee se sitten.
Hän on tullut. Onnea matkaan meille kaikille.
Mitä teemme nyt? Uhraammeko eläimen?
As-salaam aleikum.
Se oli vaikeaa, mutta katso, mitä löysin sinulle, pomo.
Tämä on tosi kaunis.
Sanot varmaan: "Hyvin tehty, Salih!"
Katso tätä. Tämä kaunotar jopa kukkii.
Kiitä minua, kun Medine on paikalla.
Haluan hänen kuulevan aviomiehensä menestyksestä.
Hän on kiittämätön.
Hän ei ikinä kiitä minua hyvästä työstä.
Pomo?
Mikä tuo on?
Kerro, pomo. Mitä tapahtui?
Lapsenlapseni kävi.
Şahsu!
Hei, professori. -Tervetuloa.
Kiitos.
Valitan myöhästymistä. -Ei se mitään.
Onko esityksesi valmis? -On.
Hienoa. Tule.
Muut assistentit eivät olisi tulleet näin pian.
Olen tosi kiitollinen.
Ei kestä. Minulla oli asioita täällä, joten se sopi hyvin.
Hei.
Onnea, Şahsu. -Kiitos.
TIETEIDEN JA KIRJALLISUUDEN TIEDEKUNTA
Hei, kaikki! Olen Şahsu Demir.
Tulin pelastamaan teidät.
Mitä hän tarkoittaa? -Mitä?
Kuulitte oikein.
"Olen pelastajanne.
Olen valmis antamaan henkeni puolestanne."
Mitä ajattelisitte minusta, jos sanoisin niin?
Pelkkää hyvää. -On ilo nähdä teidät.
Tervetuloa.
Puhumme tänään pelastajakompleksista -
eli messiaskompleksista.
Lyhyesti sanottuna -
pelastajakompleksi saa ihmisen uhraamaan halunsa, tunteensa -
ja äärimmäisessä tapauksessa jopa henkensä toisten puolesta.
Harhaluulo saa ihmisen tuntemaan normaalia suurempaa vastuuta -
toisten auttamisessa.
Hän ei voi estää itseään,
vaikka yritykset satuttaisivat muita.
Pahinta on se, että hänen vaikutuksensa muihin antaa vallantunnetta,
joka voi muuttaa hänen maailmankuvansa täysin.
Hänestä tulee suuruudenhullu.
"Auttakaa minua.
En pysty siihen.
Ei."
Hän ei ikinä sano niin.
Hän ei osaa pyytää apua.
Hän yrittää auttaa,
vaikka voi käydä huonosti.
Hänestä on kamalaa epäonnistua.
Hänestä tuntuu, että kaikki on hänen syytään.
Kuin hän olisi pilannut kaiken.
Mutta useimmiten mikään ei ole hallittavissamme.
Vai mitä?
Se oli täydellistä. Nuoret pitivät sinusta.
Kävisitpä joka päivä.
Haluan puhua siitä.
Dekaanin toimisto hyväksyi projektini kiintymystyypeistä.
Hienoa. -Niin on.
Sain myös luvan hankkia assistentin.
Professori… -Kerron professorillesi Istanbulissa.
Vain yhdeksi lukukaudeksi.
En tiedä… -Vilkaise projektia.
Se sopisi tohtorintutkintoosi. Voittaisimme molemmat.
Ajattele asiaa.
Tee se vuokseni.
Minä ajattelen asiaa. -Hyvä.
Hei. -Mitä?
Eikö hän ole liikkunut?
Ei kertaakaan. Hän on vain tuijottanut tuntikausia.
Niinkö?
Pomo.
Jos sinulla on nälkä, tein keittoa.
Hän nousee.
Hän ei kuullut minua. -Hän ei puhu.
Etsitään se tyttö ja puhutaan hänen kanssaan.
Mistä tiedät, että se on tyttö? -Mitä väliä sillä on, kumpi se on?
Älä suutu.
Minne hän menee?
Saanko avaimeni? -Tervetuloa.
Oikeastiko?
Kyllä, tervetuloa.
Ihan sama. Saanko avaimeni? -Hyvä on.
Tässä.
Hetkinen! Joku tuli katsomaan teitä.
Mitä teet täällä?
Miten löysit minut?
Olet väärässä.
Luulet, ettei äitisi nähnyt minua ikinä.
Sanoit, ettei hän uskaltanut.
Olet väärässä.
Etkö aio tavata häntä?
Eikö ole liian varhaista puhua siitä?
Sinuna olisin utelias.
Älä ole hölmö. Olen puolellasi.
Mutta en tiedä. Monet meistä uskovat sinuun.
Isä, Bike, Diba ja kaikki.
Tapaa hänet ja näytä, että he ovat väärässä,
jotta he lopettavat.
Ei se haittaa. Uskokoot, mitä haluavat.
Joskus toivon, että he olisivat oikeassa.
Eikö olisi hienoa uskoa johonkin?
Minullakin on uskoni.
Niinkö? -Niin.
Kerro, mihin uskot.
In vino veritas.
Anna.
Luulet, ettei äitisi nähnyt minua ikinä.
Sanoit, ettei hän uskaltanut.
Olet väärässä.
"Minulla on sisäinen tunne, isä.
Ääni sisälläni on kutsunut minua koko ikäni.
Minun on tarkoitus mennä jonnekin.
En tiedä minne.
Olen nähnyt koko ikäni painajaisia, visioita ja ollut vainoharhainen.
Lääkkeistä ei ole enää apua.
Olen eksyksissä mielessäni.
Minua pelottaa, isä.
Entä jos Şahsusta tulee kaltaiseni?
Äiti?
Kävelitkö taas unissasi?
Äiti?
Onko huone kylvyllä jo vapaa? -Ai se.
Vieras ei lähtenyt, koska halusi jäädä Hıdırellez-juhlaan.
Hän lähtee ehkä huomenna.
Onko täällä uimahallia tai höyrysaunaa?
On, mutta ne ovat kiinni Hıdırellezin takia.
Menkää tekin sinne, koska tulitte tänne asti.
Onko täällä jokea, järveä tai muuta uimapaikkaa?
Järvi löytyy…
Näytä, missä se on.
Voitko zoomata tuohon?
Se on tuossa ja loistava. Pidät siitä varmasti.
Voit uida itseksesi. Hyppää vain veteen.
Vesi on viileää ja ihanaa. Voit uida millä tahansa tyylillä.
Puhun sinulle. Täällä ei ole muita.
Mitä teet täällä?
Käyn joka aamu. Tämä on paikkani.
Olen täällä tänään.
Näen sen.
Tuuli puhalsi vaatteeni pois. Voitko hakea ne?
Ole kiltti.
Jatkatko tuijottamista?
Oletko Şahsu?
Olen. Kuka itse olet?
Mitä teet täällä?
Miten niin?
Kuka sinä olet?
Olen Maran.
Pelkkä nimi ei käy esittelystä.
Totta.
Olen Maran Behruzoğlu. Asun täällä.
Enkä usko sattumiin.
Eikö muuta?
Hauska tavata, Şahsu.
Hyvästi, Şahsu.
Mitä sinä teet, isä? -Mitä?
Miksi lähetit hänet järvelle?
Tapasitko hänet?
En halua sitä.
En lähettänyt ketään.
Maran.
Diba!
Maran?
Maran.
Istutaan juttelemaan. -Diba!
Mitä nyt? -Lähetitkö Şahsun järvelle?
Hitsi! Tuliko hän sinne?
Diba… -En minä lähettänyt häntä.
Mitä nyt?
Kuulkaa.
Sanon tämän viimeisen kerran.
Teillä on unelma, ja se sopii.
Uskokaa mitä tahdotte.
Kunnioitan sitä.
Mutten kuulu siihen unelmaan.
Se on teidän juttunne.
Unohtakaa minut.
Onko selvä?
Unohtakaa minut.
En halua satuttaa teitä.
Ymmärrättekö?
Miksi tuijotat minua? En tehnyt mitään.
Kukaan ei tehnyt mitään, Maran.
Tapaamisellenne on selitys.
Kohtalo.
Hän on puoliksi käärme ja puoliksi ihminen.
Puoliksi rakkaus ja puoliksi valhe.
Teistä se on vain taru ja profetia.
Mutta ei!
Tämä maa on pyhää.
Rakkaus tuo Şahmaranin takaisin, ja hän tuo rakkauden takaisin.
Haluatko sovittaa tätä? -Ei kiitos.
Rakkaudelle vai korulle?
Myyntistrategiasi on hyvä, mutten usko tarinaasi.
Kiitos ja kivaa päivää. -Hyvä on!
Annan sen sinulle ilmaiseksi.
Et tunne uskon voimaa. Jos tuntisit, kokeilisit sitä.
Se on itsetoteutuva profetia.
Niinkö?
Mainitsit uskon voiman.
Se on itsetoteutuva profetia.
Käyttäydyt tietyllä tavalla, koska uskot jotain tapahtuvan.
Se toteutuu lopulta juuri käytöksesi takia.
Kuten se, että ostan tuon kaulakorun.
Hyvä on.
Tässä. Kiitos.
Kerron, jos se toteutuu.
Haluatko limonadia? -Kyllä kiitos.
Pomo? -Tulimme juuri.
Salih. -Niin?
Se on hän. -Minäkin näin hänet.
Toivottavasti maistuu.
Kiitos. -Kuule, kaupunkilaistyttö.
Työskentelemme herra Davutille.
Olen Salih, ja tämä eukko on…
Tai siis hän on vaimoni Medine.
Hauska tavata.
Miten voin auttaa?
Herra Davut vain tuijotti koko päivän.
Hän ei liikahtanutkaan.
Se ei kuulu meille… -Ei kuulukaan.
Mutta se kuuluu. Hän on meille kuin isä.
Synnyimme Hürriyetissä. Se on vaarallinen naapurusto.
Siellä on paljon lapsia, mutta se on paha paikka.
Sieltä ei pääse pois. -Mitä voi tehdä, jos syntyy sinne?
Herra Davut pelasti meidät sieltä.
Hän opetti meille kaiken.
Hyvän käytöksen, maanviljelyn -
ja mikä tärkeintä…
Rakkauden, vai mitä?
Ihanaa. Upea tarina.
Kertokaa se lapsillenne.
En välitä siitä.
Haluan piestä hänet.
Rauhoitu vähän.
Rauhoitu. En pidä hänestä.
Auttakaa minua!
Apua!
Huomenta.
Teetä?
Miksi olen täällä?
Kerro.
Mitä tapahtui? Miten päädyin tänne?
En tiedä.
Olit täällä, kun heräsin.
Luulin… -Mitä?
Luulitko, että nukuin täällä ilman syytä?
Miksi olisin…
Puhun sinulle! Oletko kuuro?
Mitä eilisiltana tapahtui? Miksi toit minut tänne?
Olimme juhlissa, ja kuulin äänen.
Sitten jäin ansaan tulipalon keskelle.
Tulit paikalle.
Miksi toit minut tänne?
Vastaa.
Sinä pelastit minut.
Vedit minut liekeistä.
Vai mitä?
Haluatko istua ja juoda vettä? -En.
Mitä tapahtuu?
Kuule,
en halua pelata pelejä.
Kysyn helpon kysymyksen.
Pelastitko minut tulipalosta?
Olin kyllä juhlissa.
Näin sinut kauempaa.
Siinä kaikki. Emme edes puhuneet.
Sitten lähdin.
Mutta pelastaisin.
Jos olisit liekkien keskellä,
pelastaisin sinut.
Tekisin niin kenelle tahansa.
En tiedä, puhutko totta.
Mutta selvitän asian.
En anna sen olla.
Onko tyhjää huonetta?
Hyvä.
Se oli odottamatonta.
Tulipalo ei ole vain merkki vaan ensimmäinen enne.
Hetkinen.
Onko se totta? Onko Şahsu odottamamme tyttö?
Tiesin sen. Tunsin sen heti, kun näin hänet.
Älkää kertoko totuutta Şahsulle.
Vältelkää häntä.
Antakaa hänen olla.
Mitä väliä sillä on? Hän saa tietää sen vielä.
Se on alkanut, Maran. Tulipalo oli ensimmäinen enne.
Niitä tulee lisää.
Hyväksy, että sinut valittiin ennen syntymääsi.
Entä jos en?
Sinun on pakko.
Hyväksy totuutesi, perheesi ja esi-isäsi.
Onko minun pakko valita?
Ei suinkaan.
Hylkään esi-isäni, jos en tee, kuten sanot.
Ja jos teen,
miten Şahsun käy?
Rakkaus tapahtuu. Se on hyvä.
Pettäisin häntä.
Hän saisi vastuun, josta ei tietäisi, ja haaskaisi elämänsä.
Onko se rakkautta?
Mitä toivoisit?
Miten se liittyy mihinkään?
Älä viitsi.
Minäkin olen utelias.
Mitä tekisit, jos saisit valita?
En olisi valittu.
Tekstitys: Petri Nauha