ТІНЬ І КІСТКА
Не варто заперечувати, міс Старкова. Ви Заклиначка Сонця.
Ваша правда.
ЗА ТВОРАМИ ЛІ БАРДУГО
Вражає.
І я це кажу нечасто.
Відпустіть нас. Інакше втратите 20 мільйонів крюґе і корабель.
Я чудово розумію, що ви можете кинути нас усіх у глибини моря,
та раджу згадати, що ми далеко від причалу.
Крім того, я не віддам вас ф'єрданцям.
Не віддасте?
Святі, ні.
Вибачте, це не є богохульством у присутності живої Святої?
Гаразд.
Що тоді вам треба від нас?
Від вас? Нічого.
Відверто кажучи, я навіть не знаю, хто ви.
А от Заклиначка Сонця…
Певен, ви знаєте, що доволі цінні.
Ти сказав, що не віддаси її за винагороду, пірате.
Я корсар.
І я сказав, що не віддам її ф'єрданцям.
Я нічого не казав про Керч чи Шухан.
Я купу грошей дав за звільнення доків, щоб ви прийшли на мій корабель.
Відверто кажучи, на мою думку, ф'єрданці дуже мало дають за тебе.
Твоя правда. Так і є.
Бо ти зможеш виторгувати в короля Равки вдвічі більше.
Ти знаєш короля?
Я Заклиначка Сонця.
Наскільки мені відомо, Перша армія обернулася проти ґриш.
Через те, що ви з другом зробили в Каньйоні.
Ми з Дарклінгом не були партнерами.
Ти можеш вважати інакше,
але коли я знищу Каньйон і об'єднаю Равку,
світ побачить, що я не його спільниця.
Допоможи нам — і отримаєш нагороду.
Знищити Каньйон?
А як саме ти плануєш це зробити?
Уполюю Морський батіг Морозова.
Аліно.
Певно, якщо існував Олень,
то Морський батіг і Жарптиця теж існують.
Ти зазнала поразки з одним підсилювачем,
а от з двома…
Без генерала Кіріґана, власними силами.
То ти допоможеш чи ні?
Тут є пригода, небезпека й гроші?
Що ж, ми перейшли на мою мову.
Яка різниця між піратом і корсаром?
Юрію! Я ж казав, що яблуко допоможе.
Гаразд, слухайте всі!
-Тихо! -О, заради Святих.
У нас гості!
Заклиначка Сонця і… Як тебе звати?
-Мальєн… -Гість Заклиначки Сонця.
Очікую від вас усієї поваги, яку може виявити
така купка брехунів і злодіїв.
Ходімо, золотенькі, ходімо.
Ці двоє можуть бути позаду.
Це найрозкішніший люкс на кораблі.
Зустрінемося вранці, міс Старкова.
Нічна варто, я до вас на палубу.
Так, капітане!
Ти вгорі.
Обережно.
Не зовсім Новий Зем, еге ж?
Ні.
І не так я уявляв сьогоднішню ніч.
Коли зробимо це, то матимемо решту життя, щоб надолужити згаяний час.
Я буду першим на варті.
Навіщо тягнути нас у минуле?
Минуле містить ключ до всього.
Це рана, котра не загоїться.
Твоє минуле — причина всіх руйнувань.
Твоє змушує вважати, що ти знайшла сім'ю з другом-сиротою.
Ти думаєш, що знайшла майбутнє.
-Так і є. -Ні.
Ти ставатимеш усе могутнішою.
А він старітиме.
Ти заздриш нашому коханню.
«Кохання».
Я все ж знаю, що ти відчуваєш зі своїм слідопитом.
Сумніваюся.
Не тугу в серці, яка ще має минути.
Самотність.
Зростаюче розуміння… унікальності твого становища.
Біль від цього.
Не розумію, про що ти говориш.
Ти ніколи не постарієш, Аліно.
Усе ставатиме гірше, як далеко чи швидко ти б не тікала.
З часом ти визнаєш, що є ти і я.
Таких, як ми, немає.
Зрозумій, що не буде ніколи.
Ми не однакові.
І я більше ніколи не вдягну твої кольори.
Певно, у тебе з'являється усвідомлення, як це — коли тебе переслідують.
Але в тебе й досі гадки немає, як це — без кінця імітувати смерть,
постійно відновлюватися після кожного відродження,
втрачати близьких через хворобу, відчай, ненависть
і час.
То ось як ти виправдовуєш свої дії?
Самотністю? Раною, котра не гоїться?
Ти ще побачиш усе, що лежить попереду.
Моя Аліно,
ти живеш однією миттю.
Я живу тисячами.
Ти вже помер.
Увійдіть.
Женю.
Приємно бачити, як цими коридорами йде ґриша.
Певен, попередній власник наказав би всіх нас убити.
Те, що ви вижили, — справжнє диво.
Ми завжди виживаємо.
Чи не так?
Але диво було б милосерднішим.
Це була стійкість.
І саме так ми рухатимемося далі.
Згуртовано.
Почнемо спочатку.
А Девід? Щось чути про нього?
Не втрачай надії.
Шукачі щодня приводять нових ґриш.
Якщо він живий, я знайду його для тебе.
А зараз, як бачиш,
мені дуже потрібна твоя особлива допомога.
Мені шкода. Це все, що я можу…
Ваші тіньові монстри. Вони тут.
Мої нічогої.
І вони зі мною завжди.
У темряві…
Сподіваюся, ти зможеш виправити пошкодження.
На жаль, це за межами…
Спробуй.
Прошу.
Так. Я спробую…
Дякую.
Я накажу облаштувати тобі кімнату в цьому крилі будівлі.
Щоб ти була неподалік.
СМАРАГДОВИЙ ПАЛАЦ
Казе.
Куди ми йдемо?
Я зустрів одного торговця, Якоба Герцуна, він живе он там.
І він каже, що будь-хто може розбагатіти.
Потрібна лише удача й правильні друзі.
Я думав, ми працюватимемо розсильними.
Розсильними?
Поглянь, де ми.
Вочевидь, він знає, що таке гроші.
Й оком не змигнеш — і ми житимемо тут.
Містере Герцун. Це мій брат Каз.
Ще один містер Райтвелд. Радий знайомству, Казе.
Твій брат обрав правильний шлях.
А ти що скажеш, хлопче?
Скажу, що це удача.
Де мої кеги солодового лікеру?
Може, сходиш до пристані та дізнаєшся?
Іди, вони вже мали бути тут.
Так, босе.
Рухайся, лінтюху. Ти можеш швидше ворушитися.
Це «Клуб Покидьків».
Перепрошую, це запитання?
Я шукаю Пера Гаскелла.
А ще шукаєш неприємностей, чи не так?
Ти керуєш бандою звідси.
Тими, кого вигнали з усіх інших банд у Барилі.
Волоцюги.
Я чув про тебе.
Каз Бреккер.
Я шукаю бізнес-партнера.
Який має як обачність, так і силу.
Щасти тобі з цим.
Ти ще не вислухав усіх причин, чому це хороша ідея.
Можеш їх порахувати.
З кимось іншим я б домовився, але з тобою не буду.
Так боїшся Пекку Роллінза?
Я б не ризикнув підривати клуб конкурента.
Розумієш, страх, у загальному розумінні, це інстинкт.
А ти позбавлений інстинктів.
Є лише багато гніву та гордості, а з цього виходить кепський коктейль.
Щоб я більше тебе тут не бачив.
Я вже подумав, що сплутав час чи місце.
Каз казав зустрітися тут.
Отже, ти знаєш. Сьогодні стало гірше.
Як гірше? Ми спали на підлозі того дитяти.
Це тіло заслуговує на краще ложе.
Кажуть, що ми вбили ще й констебля.
Що? У мене так багато запитань.
Як? Чому? Хто? Де? Коли? Мабуть…
Так, мабуть, це все.
Учора ввечері, після вашої втечі з фургона.
Його звали констебль Сем.
Застрелили власною зброєю.
Міська варта трясе всіх інформаторів.
Я б нікого не застрелив його зброєю.
Ба більше, це поганенька підстава.
Ти його бачила сьогодні?
Уникає запитань, певно.
Так, від нас обох.
Підірвати «Клуб Воронів»…
Змушує задуматися, що ще він готовий знищити.
На хвості нікого не було?
-Звісно. -Прошу.
Тут досі подають сніданки?
У Джеса є запитання.
Відучора багато чого сталося.
Ми дізналися, що втратили дім,
а потім ти його підірвав, щоб розсердити Пекку Роллінза.
І?
Ти вже чув, що ми застрелили вартового його ж зброєю?
Усі вартові носять однакову зброю, вона в них стандартна.
Це відповідь від Пекки Роллінза.
Та хто цей Пекка Роллінз?
Промовляєш його ім'я — і тиск злітає до небес.
Це не твоя компетенція, душопробирачко.
Твоя правда. Але в мене є міркування… і ось одне з них:
гнів затьмарює судження.
Пекка Роллінз керує Барилом.
Утерся в імперію, використовуючи дешеві трюки.
Він не бос, він лихо.
Якщо ти так його ненавидиш, найми мене його вбити.
Чи нащо взагалі мене наймати?
Твій стрілець і Примара легко його приберуть.
А ти що скажеш, хлопче?
Його недостатньо вбити.
Його вбивство не очистить наші імена.
Тому мені потрібні всі ви, щоб я це повісив на нього.
А ми пішаки, які виконують твою особисту вендету?
Ми втрьох в однаковій небезпеці.
І якщо нас схоплять, ми не зможемо тебе захистити.
А ти підеш до Пекки, щоб дістатися до свого чоловіка.
Без сумніву, отримавши дуже… неприємні умови натомість.
З огляду на це все, нам з Інеж треба знати план.
Так, мене теж цікавить план.
Щоб поквитатися з ним, я маю знати весь його бізнес, уздовж і впоперек.
Використаємо два способи.
Перший — слідкуємо за водієм, щоб дізнатися розклад.
Другий — його бухгалтер, Генрік ван Поул.
Якщо я отримаю доступ до бухкниг Пекки, то знатиму все потрібне.
Тому… нам треба потрапити в ту будівлю.
Там працює його бухгалтер.
Дізнатися, в якому він кабінеті, неможливо.
Ось така в нас місія.
Здавалося б, це звичайна офісна будівля, але в ній є кілька тонких особливостей.
Отже, для мене мішені немає?
Стріляй в замок, якщо тобі стане легше.
Ти мене дражниш, та я пригадую, що це якось тебе врятувало.
Це місце цінує анонімність.
Двері не пронумеровані. Немає ні імен, ні табличок.
Вони не для відвідин клієнтів.
Вони для людей, які цінують обачність.
Отже, Джеспере, Вайлане, ви слідкуєте за водієм.
Інеж, ти вартуєш на даху.
Ти будеш зі мною, як я копіюватиму книги Генріка.
Стрілянина приверне увагу, а душопробирачка…
Дуже вправна. Як зараз, наприклад.
Другий поверх, другі двері з кінця ліворуч.
Що?
Кабінет Генріка. Передай, будь ласка.
Звідки тобі це відомо?
Я спитала офіціантку.
А вона звідки знає?
Люди, що працюють у місцях, як ті, їдять у місцях, як ці.
А інколи їм приносять їжу, тому я сказала:
«Вибачте, у мене доставка, та я не можу прочитати адресу».
Ось так.
Мені подобається, що вона тут.
А мені подобається правда. Ти сказав, що я побачу Матіаса.
Вони лобстерів беруть на ринку задарма.
Вони здихають ще до того, як їх варять.
Те м'ясо згнило.
Прошу тебе, не їж того.
А от хліб…
Твердий, наче стіна Льодової ґражди.
Ти з Ф'єрди?
Охоронці хочуть, щоб ми розмовляли керчською.
Я… добре це запам'ятав.
Ось.
Вода пом'якшить хліб.
І додасть трохи смаку.
Так. Ти звикнеш.
Не маю наміру бути тут довго.
Ти звик до правоохоронної системи Ф'єрди,
яка не забуває своїх в'язнів,
хоча б для того, щоб зробити з них приклад.
А ця…
Ця ж хоче, щоб ми гнили вічно.
Тоді треба змусити цю систему згадати,
що ф'єрданці збіса вперті.
Стули пельку там!
Як я маю просто прийняти, що це моя доля?
Знаєш, мій гнів мало не зламав мене.
А потім до мене в камеру привели нового в'язня.
Дем'яна.
Величезний, наче ведмідь, але такий спокійний.
Ніщо не могло його зачепити.
Бо він пізнав шлях до Джела.
Наш Бог простить і наставить тебе, Матіасе, хай там що.
Він ніколи не пробачить моїх гріхів.
Жвавіше, тепер нагору!
Ну ж бо!
Майже готово.
Будь пильна з Штурмгондом.
Схоже, він щось приховує.
Ми тут не для того, щоб з ним товаришувати.
Він чітко дав це зрозуміти.
І чути не хотів моє ім'я. А воно ж навіть не довге.
У нього на борту відмовники й ґриші.
Не Перша чи Друга армія, просто…
Рівні. Уяви, якби наші табори були такими, як Перша й Друга армія разом.
Їжа була б набагато смачніша.
Дуже не раджу це чіпати.
Отже, міс Старкова,
то що, прокладемо курс до вашої долі, знайдемо Морський батіг?
Це моє завдання, я слідопит.
Мій щасливий компас.
Виводив мене з усіх халеп.
Що ж, слідопите, то де тут північ?
Можна дізнатися кількома способами,
залежно від положення сонця та моєї тіні,
залежно від напрямку нашого руху, залежно від…
Он там.
Познайомлю тебе з нашими навігаторами.
То як тебе звати?
Заклиначко Сонця. Ходи до нас.
-Що це означає? -Ти не знаєш?
Шуханською «перемога».
Я не розмовляю шуханською.
Це зрозуміло.
Ми знаємо, що думають равканці про таких півкровок, як ми. А в Шухані…
Люблять нагадувати нам, що в наших жилах тече равканська кров.
Кров не змінити. Лише дурні вважають інакше.
Це тому ви обрали життя в морі?
Бо воно це розуміє?
Тому ми обрали Штурмгонда.
Він розуміє.
Я збентежена.
Ніколи ще не грала в карти з равканською Святою.
Вона й шуханська Свята.
Це акулячий зуб? Ти ґриша? Якого ордену?
Ми з Толею на цьому не знаємося,
але якби ми були в Равці, то були б душопробирачами.
Але я маю це, тому й виграю.
Лише на 30 секунд швидше б.
Історія твого життя, братику.
Нам сказали, що й ти шукаєш підсилювач.
Морський батіг. Це правда?
Володіння двома підсилювачами порушує всі правила.
Це каже речовинниця, яка вживить підсилювач, якщо ми його знайдемо.
Отже, мене дуже цікавить твій план.
Але я не хочу померти, слідуючи йому.
Повір, я теж не хочу помирати.
Коли ти злилася зі своїм підсилювачем, він показав тобі свої останні миті?
Толя підпливає, як я забираю її життя.
А що тобі показав Олень?
Останньою він бачив мене, я простягала руку до його морди.
Як і мало бути завжди.
Бо мені це завжди снилося.
Але тепер мені сниться Морський батіг, а ще Жарптиця.
Думаєш, вони всі пов'язані?
Думаю… Вони всі мають бути пов'язані.
Через мене.
Щоб я могла знищити Каньйон.
Але я не буду впевнена, доки не спробую.
Доки ми не спробуємо.
Це незвідана територія.
Хіба ж ми не експерти в незвіданих водах?
Роздавай, брате.
Хто готовий випробувати удачу?
Ти Владім, так?
Так, сер.
Владім Ґулав, алхімік.
І з якого табору я тебе врятував?
Удемія.
Я дуже радий, що ти тут, Владіме.
Я знаю, що ти не ріс у Малому палаці.
Ні, мої односельці сховали мене, щоб я їм допомагав.
То що? Допомагав?
Так, багато років.
Переважно ліки від м'язового болю, зберігання їжі, очищення води і…
Мене цікавить не твоя історія, Владіме.
А твоя допомога.
Я відчуваю… біль.
Біль, що пронизує голову.
Я можу зробити сироватку, вона подіє, але тимчасово.
Зрозуміло.
Дозвольте сказати відверто, сер.
Прошу.
Підозрюю, що проблема пов'язана зі створенням тих… тіньових монстрів.
Жодного засудження, звісно.
Кажуть, що це мерзота науки, погань.
Її дію не обернеш.
Я вже чув цю історію раніше, Владіме.
І щось не схоже, що ти можеш допомогти.
Певно, єдина річ, яка може протидіяти впливу погані —
це ще більше погані.
Якби ж я міг її вивчати.
Не обіцяю, що оберну дію, але…
Я не хочу обертати дію.
Завжди є ціна за прийняття важких рішень.
Головне, щоб ціною не стало каяття.
Що дізналася?
Після закриття стоїть швейцар, а в коридорах патрулюють два вартові.
Але я проведу тебе крізь вікно, якщо Ніна нагляне за входом.
Як щось піде не за планом, зустрінемося на Чорній вуалі.
Клич душопробирачку. Вирушаємо за десять хвилин.
Ні.
Спершу розкажи, що сталося між тобою та Пеккою.
Ти маєш знати лише, що причина в мене є.
Цій команді вистачає таємничості.
Таємничість — єдиний спосіб вижити в Барилі, Інеж.
Отже, ти не розповідаєш заради виживання?
Ти починаєш розуміти.
Мого чи твого виживання?
Довіра — це інший бік таємничості, Казе.
Пам'ятай про це.
Це не чудові новини.
Але ж ви цілі-здорові.
Краще лікуй мої книги, Генріку.
Враховуючи витрати на ремонт й альтернативні витрати,
цей вибух коштуватиме чверть мільйона.
Бреккер.
Хлопець мав здатися після звинувачення у вбивстві.
Едику, чому ти досі не знайшов його людей?
Певно, вони залягли на дно, босе.
Але я володію клятим Барилом.
-Босе… -Про решту дбає міська варта.
Примара — це їхні очі.
Прибрати її — і вони стануть сліпими. Виклич Моґенса, щоб зайнявся нею.
-Таксидерміста? -Так.
Він захоче трофей.
Коли вона повернеться на Ферму, нехай сам візьме в неї.
І якщо цей вуличний пацюк хоче обіграти боса Барила,
настав час віддати йому належне.
Мал сказав тобі змінити курс?
Ні, це рішення капітана.
Навіщо?
Незначна зміна, щоб використати східний вітер. Так швидше.
Твій слідопит не каже чому,
але серед усіх островів він вважає, що Морський батіг тут.
-Не поясниш? -Ні.
У чому справа?
Я клієнтка.
Жодний з моїх клієнтів не ставив таких вимог.
Жодний з твоїх клієнтів не може того, що можу я.
Справедливо.
Але справа не в цьому, еге ж?
Ти про що?
Нам обом важко комусь довіритися, еге ж?
Ти маєш повірити, що в мене немає прихованого мотиву,
а я маю повірити, що ми не полюємо на міф.
Різниця в тому, що ти чиниш так, наче тебе вже зрадили.
Це заважає тобі бути гнучкою в майбутньому завданні.
Ти не можеш зробити все сама.
Я тобі потрібен.
А я потрібна тобі, якщо ти хочеш отримати свої гроші.
Ми обоє знаємо, що я тебе цікавлю, доки чогось варта.
Що ж, ти химерний вантаж, визнаю.
Але чи ти справді розумієш, чому?
Не лише тому, що ти знищиш Каньйон.
А тому, що ти символ.
Ти не лише сонячне сяйво, сонце.
Ти — надія на майбутнє.
Схоже, не мене треба в цьому переконувати.
А тебе.
Ми наближаємося.
Ось і моя улюблена частина!
Завдяки навігації друга нашої Заклиначки
ми перетнули Кістковий рейд до острова Желка.
Що стосується Морського батога, то в нас лише малюнки з альбому,
що не передають його вигляду.
Методом спроб і помилок…
готуйтеся!
Усі пірати так добре озброєні?
-Я корсар. -Я не бачу різниці.
Різниця в тому, що в мене є ліцензія.
І здорова любов до новацій.
Ґаджети, дивасики, штучки, які роблять бабахи.
Тебе щось зацікавило?
Так.
Що ж, бери, не відмовляй собі.
Чудовий вибір.
У тебе відмінний смак на зброю, Мале.
Трос створений фабрикатором.
Розривна сила — 80 000.
-Вихід 50. -Неможливо.
Коли люди кажуть «неможливо», то це зазвичай «неймовірно».
Це не про мене. Неперевершено.
Я сам це розробив.
Насправді мої винаходи навколо вас.
Треба лише знати, куди дивитися.
Тихо наближаємося,
за наказом міс Старкової ранимо, щоб смертельний удар був її.
Я його не вбиватиму.
Ти мусиш його вбити, щоб забрати силу. Так працюють підсилювачі.
З Оленем було інакше. Думаю, я зроблю це, не вбиваючи.
Як… як мило б це не звучало, та я не відряджу свою команду
неволити міфічного звіра тенетами й добрими намірами.
Тебе найняли для цього завдання, корсаре.
Ми зловимо його. Живим.
Ми дісталися острова.
Поїхали.
Що ж, жодних передчуттів.
Він може бути будь-де.
Зайдемо он там.
Певен?
Це той звук. Я вже чув його.
Він он там.
Ви почули. Висаджуємося!
Фружі, ти швидко.
Приїхала, щойно отримала повідомлення.
Добре. Відтепер ти маєш бути зі мною.
Я чула, ви померли в Каньйоні.
Невже?
-Та я знала, що треба щось більш… -Прошу, устань.
Час настав.
Ви приїхали за журналом чи за іншим?
Я не відкривала його.
Як і обіцяла.
Таємниці Морозова належать вам.
А зараз інше.
Ви впевнені?
Вітаю, мамо.
Ти багато тижнів тримаєш мене в цій пекельній дірі.
Й однаково я маю кращий вигляд.
-Певно, це він. -Ґрев'єне, скажи. Щось є у воді?
Дірки на дні печери.
Дивіться під ноги. Більше нічого.
Нічого, бо не відчуваєш, чи там нічого немає?
Як тобі зручніше.
Не ціную зручності.
Забудьте тенета. Бийте на ураження!
Ні! Не треба!
Я не бачив його. Він грається з нами.
Бережіть набої, бо не вистачить, як будуть потрібні.
Він маскується.
Здається, наче він усюди.
Він мертвий.
Ні, я це виправлю.
Цього не виправиш.
Зачинено на ніч.
Я лише на хвилинку. Мені треба до вбиральні.
Ідіть вулицею до бару Менні. Він відчинений.
Мене туди більше не пускають.
Відтоді, як перепила трактирника.
Люблю, коли жінки тримають спиртне.
Ну, я не всюди його тримаю.
То ти не проти?
Не сьогодні. Вибач, люба.
Гаразд.
Пробач, любий.
Карета щуролова.
Ти казав, тобі її друг дав.
Подруга. Вона вміла прибирати щурів, тож усе гаразд.
Звідки ти знаєш Каза?
Не можу сказати, що знаю Каза.
Він попросив мене зробити йому кілька фосфорних бомб.
-Я не хотів. -Чому?
Бо знав, що він використає їх для чогось такого.
-Спрацювало? -О так.
Мало хто йде проти генерала Кіріґана і може розповісти потім про це.
Де він тебе знайшов?
Я стажувався на шкіряному заводі,
тож він знав, що я вправний з хімікатами.
Шкіряному заводі? Щось знайоме. Ми вже зустрічалися?
Міська варта.
Вилазь.
Дякую.
Знаю, що ти не в захваті від партнерства зі мною,
але ти мусиш знати… що можеш покластися на мене.
Скажу чесно, я тобі довіряю, бо тобі вірить Каз.
А ти віриш Казу?
Слухай, я не збираюся ділитися давніми робочими взаєминами
з Казом Бреккером з цілковитим незнайомцем.
Слідкуй за водієм Пекки.
Чудовий вечір, скажи, Бреккере?
Що, ви й ночами працюєте?
Він повертає за ріг.
За ним.
Він… він зник.
Він зник.
Щось негаразд.
Мабуть, не гаятиму часу.
Ви не можете поткнути носи до моїх клубів чи борделів, щоб нишпорити щодо мене,
то куди вам податися?
Відійди від столу.
Навіщо?
Не хочу, щоб на меблях була кров.
Мій рахівник виставить за це рахунок,
а ти вже й так заподіяв мені збитків, підірвавши мій клуб.
Мій клуб.
Перш ніж я тебе вб'ю,
хочу сказати, що найняв божевільного, щоб зловити твою Примару.
Вибач.
Мою Примару.
Привіт, маленька рисе.
Я облаштував погріб на Фермі,
там найкращі кайданки, які можна придбати.
А на твого стрільця я поставив пастку.
Час повертатися на Ферму, маленька.
А коли ти будеш там, я отримаю свій шматочок.
Це не зменшить твоєї вартості.
Трохи пустити кров…
і ти не боротимешся.
Ми ж зустрічалися, чи не так?
Так, але…
І ти пригощав мене вафельками.
Згадуєш про це зараз?
Час для Генрієти!
-Джеспере. -Зараз!
Виграш всуху, Бреккере.
Залишиться лише моя маленька павучиха
у своїй клітці.
Я добре спатиму.
Душопробирачка.
Вона нова в моїй команді.
Що ж, гарних снів.
Як з'ясувати, чи інші теж не втрапили в халепу?
Ніяк.
То що, це Чорна вуаль?
На кладовище?
Душопробирачка.
Не така страшна, коли ти…
Усе закінчилося, Бреккере!
Відійди!
Певен, що він сказав сюди?
Це чумне кладовище, сюди ніхто не ходить.
Отже, тут ми будемо в безпеці.
Бачу, ви теж утрапили в засідку?
Так, стільки їх, що я збилася з ліку.
Я отримав потрібне, а бомби Вайлана подбали про решту.
Веди її всередину.
З нею все буде добре?
-Усе буде гаразд. -А з нами?
Це добром не закінчиться, Казе.
Не закінчиться. Але саме я це закінчу.
Ми зобов'язуємося взяти участь у цій місії.
Щоб наші товариші не загинули марно.
І ми шануємо їхню вищу жертву, принесену
заради пошуку Морського батога.
Схилімо голови, щоб ушанувати полеглих.
Нехай море забере їх до безпечної гавані,
нехай Святі приймуть їх на світлішому березі.
Нехай Святі приймуть їх.
Аліно, ми готові.
Готова?
Так.
У тебе все гаразд?
Усе добре. Другу луску, прошу.
Відійдіть!
Аліно!
Що ж, гаразд. Куди тепер, Заклиначко?
Східна Равка, потім Каньйон.
Ти жива.
Яка сила.
Ти стала сильнішою, моя Аліно.
Переклад субтитрів: Олена Скібіцька