Ești pe scenă
și nu-ți mai amintești replicile sau nu știi ce faci.
„Nu meriți. Nu ești în stare.”
Trebuie să fii în formă mereu.
Ți se face rău.
Îți vine să fugi uneori.
Sunt într-o situație complet denaturată.
Coșmarul s-a adeverit pe scenă la Leeds.
Lumea abia așteaptă s-o dau în bară.
PARTEA 4: IEȘIRE DIN CERCUL VICIOS
Ieri, cu Leeds, am trecut prin ceva cumplit.
Parcă mă apasă și în ziua de azi. E ca un accident fără sfârșit.
Pe măsură ce au trecut zilele, tot încercând să mă adun...
E ca și cum mi se prelungește suferința.
Bună!
Ce ciudat! Filmarea asta. Habar n-am ce fac.
Dar așa e viața mea.
Am filmat o oră cu camera asta,
dar nu am pornit microfonul.
Mă pot urmări doar cei care citesc pe buze.
Nu-mi amintesc nimic.
- Nimic? - Nu.
- În ce an eram? - În 2007.
2007.
Nu-mi amintesc nimic.
Nu știu ce văd.
Mi-e foarte greu să urmăresc imaginile fiindcă îmi dă o stare...
Nu-mi era bine.
Vlogul ăsta s-a transformat în ceva foarte diferit.
Acum îmi amintesc.
Am început să compun o melodie.
Se numește „Nu le spuneți că sunt Isus”.
Sună ca „Mack The Knife”, dar mai blasfemator.
Consumam iar. Acolo ajunsesem.
Schimbă bateriile!
Eram dependent de amfetamine pe bază de rețetă...
Nu e conectat?
Luam OxyContin,
Adderall, Vicodin, morfină.
Toate lucrurile bune.
Vai de capul meu! Nu știu dacă se vede ce ochi umflat am.
M-am războit puțin cu podeaua băii.
Am alunecat și am lovit butoanele de lumină.
Cum se numesc? Butoane de lumină?
Întrerupătoarele.
M-am trezit peste noapte să merg la baie
și nu-mi mai simțeam picioarele, doar ce mă amețisem bine.
Parcă nu mă mai ascultau picioarele,
dar trebuia să ajung la baie și am căzut, m-am lovit de perete.
Realizasem și că nu am ce căuta într-o relație stabilă.
Eram cu cineva, apoi vedeam altă femeie și-mi sticleau ochii, deci nu mă abțineam.
Eu le voiam pe toate.
Referitor la partenerele mele, e vechea poveste.
Starul rock care se culcă cu fanii.
Nu sunt primul și n-o să fiu nici ultimul.
Un prieten mi-a sugerat să ies cu o fată,
o prietenă de-ale lui, iar eu am căutat-o.
Mi-a plăcut.
Aplauze pentru minunata Ayda Fields!
- Salutare! - Da.
Bună!
Eu eram fericită când l-am cunoscut pe Rob.
Mă duceam la o petrecere.
L-am întrebat dacă vrea să mă însoțească.
Mi-a zis că ar prefera să moară.
„Bun. E foarte direct.”
Mi-a propus să ne vedem ulterior și am acceptat.
A venit la mine după petrecere.
Doar ce plecase dealerul meu, cu care mă și culcam pe-atunci.
Era beznă în casă. Nu tu lumânări, nu tu lumini aprinse.
Mi s-a părut dubios.
Am stat de vorbă. Nu aveam nimic în comun.
Deja mă gândeam că n-avem șanse.
„Mai bine o duc înapoi la petrecere.”
Eu nu știam, dar Rob avea să mă lase baltă acolo.
Poate tocmai pentru că realizaserăm că nu ne potriveam deloc și n-ar fi mers,
ne-am relaxat complet.
Glumeam întruna în mașină. Mi-am zis că e amuzant.
Am zis să intru și eu cinci minute.
A fost un moment în care râdeam
în care nu știu cum s-a întâmplat, dar parcă mi s-a deschis o nouă lume.
În clipa aia m-am simțit de parcă o știam de-o viață.
Am ales să ignor.
Din senin, Rob zice că se duce la baie. L-am așteptat o grămadă.
Mă gândeam că se cufurește.
Am prizat ceva.
Aveam un tic. Făceam așa...
Mi-am zis să mă duc să văd ce face.
Se agita, vomitase și gâfâia.
Trebuia să plecăm imediat.
M-a dus acasă și m-a îngrijit.
Am stat de vorbă toată noaptea.
Mi-a spus că nu mai consumase droguri multă vreme.
Doar ce se reapucase.
Așa am aflat eu despre dependență.
Încerc să-mi amintescdespre ce vorbeam.
Nu părea să fie cu nimic diferit,
dar te trezeai că vomită din senin.
„Muzica lui Robbie Williams e doar pentru apatici.”
Eu nu mai întâlnisem pe cineva care consuma droguri
și putea fi în pericol de moarte.
„Robbie e un profitor.” Cam așa e.
Toate mizeriile astea pe care le scriu,
că Robbie Williams e o glumă proastă...
Îmi amintesc că eram foarte speriată.
Eu chiar îl plăceam pe tipul ăsta.
Oare urăsc muzica? - Asta fac?
„Robbie Williams e rușinea domeniului muzical.”
„Ce nu-mi place mie...” Ești foarte nervos.
Câtă ură!
Crezi că Dumnezeu e mai mândru
de Bobby Gillespie sau de Gareth Gates?
...vrea să-mi dea foc.
Să urască.
Era un suflet îndurerat, un star rock în altă țară.
Era clar că o luase pe calea greșită și se pierduse,
dar era omul meu, era sufletul meu pereche.
...nu mai știam cine sunt.
Ce să zic...
Privirea aia, nu mă regăsesc în ea.
Știam că îmi fac rău.
Dar nu-mi păsa.
Și mă încerca gândul
că ar fi mai bine dacă aș muri.
Nu-mi păsa, nu conta.
Așa te îngroapă dependența.
Acolo ajungi.
E parcursul natural.
Pornești de la: „Ia să vedem cât o duc așa!”
„Muzica lui Robbie Williams e pentru apatici.”
Ceea ce avea să mă distrugă era și cheia succesului meu.
Mare. Și mai mult.
Bagă mâna-n foc! Apasă butonul! Fii rebel!
Toate lucrurile astea mi-au clădit cariera,
însă mi-au săpat și groapa.
Depinde cum o abordezi.
Doar cu un picior în groapă m-aș fi schimbat. Ori crăpam, ori încetam.
Era cam ora 02:00 când l-am sunat.
M-a întrebat dacă conduc și i-am zis că sunt pe drum.
Să-l anunț când ajung.
I-am zis că a venit managementul
și s-au pus de acord cu toții să mă trimită la dezintoxicare.
Mi-a zis că nu poate fi într-o relație.
„Trebuie să-mi revin.
Nu pot fi cu tine. Trebuie să ne despărțim.”
Și l-am înțeles, știam că nu-i e bine și mă gândeam
că și eu vreau să-și revină, să facă tot posibilul.
Dar m-a dat peste cap, era sufletul meu pereche
și dispăruse deodată.
Robbie Wiliams își petrecere aniversarea a 33 de ani la dezintoxicare.
Vuiesc toate ziarele
de tragedia pe care o lasă în urmă Robbie Williams, cu viața lui turbulentă.
Unele voci susțin că s-a internat pentru a nu își face rău.
Robbie a recunoscut că e dependent de medicamente
și că trebuie să se interneze la dezintoxicare
înainte să facă vreo „prostie”.
Dezintoxicarea. Nu e ceva relaxant.
E un spital.
Unii cred că la dezintoxicare ești ca în vacanță.
Nu e deloc așa.
Ești înconjurat de alți oameni extrem de deprimați,
care și-au distrus viețile.
Trebuie să înțelegi ce ai devenit. Un dependent.
La dezintoxicare am avut parte de un răgaz.
Am avut ocazia să mă regăsesc și să văd dacă pot trăi.
Cariera mea devenise colosală,
iar singurul lucru care mă mai putea salva era să renunț la ea.
Dacă nu faci tu primul pas,
atunci nici că-ți vei găsi calea.
Știam că m-am retras în perioada aia.
Coboram cortina.
Încercam să renunț la tot ce ținea de faimă.
Am reluat relația cu Ayda.
Am fost în Maroc, în Egipt.
Mi-am zis să vizitez toate locurile astea
în care mai fusesem, dar pe care nu le văzusem.
Amicul meu Calvin i-a făcut o poză Aydei.
Dansa.
Mă uitam la poza aia și mă gândeam:
„E de neoprit. Ce vivacitate!”
Îmi amintesc poza aia. Mi-e întipărită în minte.
Se contura relația dintre mine și viitoarea mea soție.
Dar, dacă m-ai fi întrebat pe-atunci, nu îmi dădeam seama.
Am avut un răgaz în cariera mea...
să mă îndrăgostesc.
WILTSHIRE, ANGLIA
- Bine. - Pe ea.
- Bine, pe Sarah. - Pe Sarah.
- O imit pe Sarah. - Bine.
Am slăbit 30 cm la față.
Vrei cinci doar la gropițe. Și m-am îndopat cu prăjituri.
- Bun. - Ador prăjiturile.
Chestiile cremoase.
- E incredibil. - Nu?
Știu, nu e ciudat?
Și revii la normal...
- Revino-ți. - „Revino-ți!”
- E chiar.. - E un joc nou. Revino-ți!
- Nu știu cum mi-am cultivat talentul. - Nu.
Oare pentru că poți să-ți îndeși mai multe bezele în gură?
Ce partidă, frate!
Se prostește mereu, e deșteaptă și frumoasă.
Mă face să mă simt minunat.
Privind în urmă, era clar că se întâmpla ceva deosebit.
E genial.
- Știi de ce nu îi place? - De ce?
- El vrea să câștige mereu. - A făcut-o deja.
- Făcea... - Da.
- Încearcă. - Fă-o și uită-te la Rob!
Hai, știu că poți!
Îmi vede doar părțile bune. Eu, la fel.
Du-te naibii!
- Iubire, știi că eu mănânc mult. - Da.
Așa o să ajung.
Tu știi cum pot ajunge eu, nu-i bai.
Am stat pe bară timp de trei ani.
Nu mai aveam starea necesară.
Și mi-am dat seama că aveam nevoie de un scop.
Trebuia să fiu creativ, să-mi găsesc vocea.
Sunt Robbie Williams. Asta mi-e menirea.
Asta. - Sunt cântăreț. Sunt compozitor.
Și m-am născut să vă distrez.
Noroc cu Ayda!
Mângâiere, siguranță, alinare...
Tot ce-mi lipsea.
Ea mi-a oferit ocazia să mă pot aduna.
Ce drăguță ești!
Da! Ia să văd ce țanțoșă ești!
Am ajuns unde trebuie? Cred că da.
Scumpetea mea.
- Cum se numește noul album? - Reality Killed the Video Star.
Sau Il Protagonista.
Sau PoliteBox, fiindcă precedentul a fost RudeBox.
Ding When You're Ding-Dong Dingin'. Care erau alea reușite?
Robbie Williams and the Cock of Justice. Ăla îmi place.
Avea să dureze ceva,
dar cu Reality Killed the Video Star mi-am redeschis
ușa către public.
După albumul Rudebox, am mers pe calea sigură în sfera muzicală.
Trebuia să mă adun și să mă gândesc bine ce am de făcut.
Altfel, cariera mea s-ar fi dus de râpă.
„Scoate un hit!”
Trevor lucrase la multe albume grozave.
Și eu, și cei cu care colaboram știam că suntem pe mâini bune.
- Nu sună rău. - Deloc.
- Da, nu sună rău. - Da.
Nu știu dacă am fost vreodată mai nesigur de mine.
Mă întorceam la locul faptei.
DEȘERTUL MOJAVE
Comunicatul de presă...
Au spus că albumul se va numi Reality Killed the Video Star.
Și e pe locul doi în știrile BBC.
E mișto.
Și se pare că am spart recordurile de accesări pe site.
Sunt încântat.
Ziua doi. „Bodies”.
Abia după trei ani cu Rob l-am cunoscut în sfârșit pe Robbie.
Robbie e o persoană complet diferită.
Eram încântată pentru el, dar și îngrijorată,
fiindcă eu nu știu cum e să te urmărească 80.000 de oameni
în fiecare noapte, și cum te afectează treaba asta.
Trebuie să iau iar taurul de coarne, ăsta care mă tot altoiește.
E foarte ciudat, fiindcă n-am mai dansat și cântat de trei ani.
Ultima oară, era să-mi rupă spatele taurul.
Oare ce-o să mai pățesc?
LONDRA
S-a întors și ce revenire!
E printre cei mai apreciați artiști ai țării. Îl adorăm.
Este domnul Robbie Williams.
Când m-am întors, în 2009,
am cântat „Bodies” la The X Factor și am intrat în panică.
Ce faceți?
Robbie n-a fost prezent.
Venise doar Rob cel de toate zilele.
E o plăcere.
Nu mă puteam agăța de nimic ca să pot da randament pe scenă.
Totul părea forțat și înspăimântător.
Era absolut copleșitor și nu mă puteam ascunde.
Mi-a plăcut la nebunie!
Ce public minunat! Mulțumesc!
Povestea de la Leeds încă mă mai tulbura,
m-a afectat grav psihic.
Nu eram sigur de nimic, de nimeni.
Doar de Ayda.
Nu mă simțeam în largul meu.
Ușa e mereu deschisă pentru Rob.
Dacă se plictisește într-o zi și suntem pe drum,
iar el e acasă și vrea să cânte cu noi,
e binevenit, avem un microfon pentru el.
Renumita trupă din Anglia, Take That, s-a destrămat.
După un deceniu cântă din nou împreună, însă fără Robbie Williams,
și s-au reîntors în topuri.
Am urmărit turneul The Circus. A fost un show incendiar.
Și mi-a trezit interesul.
Am deschis o ușă și am zis...
„Vreau să iau și eu parte la așa ceva.”
Aveam motive să părăsesc Take That supărat.
Vă anunț că o să fiu mai tăcut.
Am emoții și sunt puțin temător, cum am tot fost zilele astea.
Și vreau...
O să dureze ceva, frate. Nouă ne-a luat patru ani.
Să ne fi văzut când ne-am adunat după o perioadă lungă!
Ne-a luat ceva să ne cunoaștem iar, nu?
Furia mi s-a disipat, a dispărut.
Am rămas doar patru băieți într-o cameră
și mi-am dat seama repede că ne iubim reciproc.
- Mie mi se pare... - O să fie târziu...
E momentul ideal să te prezentăm, să te salutăm.
„El e amicul nostru, Robbie.” Hai!
Am avut o ședință cu managementul,
cu Dave și Tim, și mi-au arătat niște grafice.
Mi-au zis: „Uite cum stă treaba!
Dacă pleci singur în turneu, o să câștigi atât.”
Era o sumă fabuloasă.
„Dacă pleci cu Take That, primești atât.”
Eu le-am zis:
„Băieți, fie ce-o fi, eu tot mă reunesc cu Take That.”
„Bine.”
Cu Take That,
eram cinci pe scenă și împărțeam responsabilitatea,
atenția publicului.
M-a ajutat mult să mă realătur lor.
Am prins avânt.
M-am ascuns sub privirile oamenilor, m-am camuflat.
Am cucerit Marea Britanie în vara aia.
Eram iar starul pop Robbie Williams.
Reunirea cu Take That a fost o parte vitală a călătoriei mele
până unde am ajuns azi.
Unde am ajuns acum și cum a evoluat cariera mea...
e un miracol.
Iar ceea ce m-a alinat multă vreme
a fost faptul că, în ciuda atacurilor și a autoflagelării mele,
mereu am avut un public minunat care m-a susținut.
Publicul a fost cel care m-a protejat.
E ciudat că, mai nou, dacă îmi spune cineva:
„Mi-a plăcut mult concertul”, îmi dau lacrimile.
Și am reușit asta împreună.
Ne-am înțeles reciproc și am creat un moment
care va rămâne întipărit în sufletele noastre.
Și sunt recunoscător că pot împărtăși această experiență.
Cum a fost procesul ăsta?
E greu de urmărit.
Dar mă simt bine.
A ieșit la iveală și latura haioasă, jucăușă.
Am văzut și o delicatețe...
pe care nu mă așteptam s-o regăsesc.
A fost cathartic.
O să plec de aici
cu inima mai ușoară decât înainte.
Acum pot să merg mai departe.
Am ajuns să mă accept și să mă iubesc.
E mare lucru, frate.
Da, chiar e mare lucru.
Nu mă așteptam să mă simt așa la final.
Sunt alt om.
Slavă Domnului!
Există și finaluri fericite. Pentru mine.
Am fost binecuvântat cu patru copii și o soție.
Bun.
De nota zece.
- 'Neața, dragoste! - 'Neața!
- Îți aduc ceva? - Nu, mersi.
Nu-i nevoie.
O să-mi pun asta.
- Tati pleacă cu avionul, dragilor. - De ce?
- La serviciu. - Vreau și eu.
Vrei să pleci cu tati la serviciu?
- Da. - O să cânți?
- Da. - Cânți?
- Ce o să cânți? - Ce o să cânți?
La mulți ani
- Mă îmbrățișezi? - Da.
- Te iubesc. - Da.
Cine te iubește?
- Mami. - Da!
Și mai cine?
- Tu! - Da.
Da, te iubesc.
Vă iubim mult, dragilor.
Da.
- Pe tine cine te iubește? - Tati.
- Pe tine? - Mami.
Am avut un gol în stomac toată ziua.
Nu am mai fost plecat niciodată așa de mult.
Mi-e greu.
Dar sunt fericit, fiindcă astfel îmi pot întreține familia.
Am un scop în viață, am nevoie de așa ceva.
Ted, îmbrățișează-mă! Mami, îl iei pe Charlie?
Charlie!
- Haide, Charlie! - Uite-l!
- Unde e Coco? - Te iubesc.
- O aduci pe Coco? - Uită-te la mine! Sunt mândru de tine.
- Trebuie să pleci? - Da.
- Te iubesc. - Vă iubesc pe toți.
2022 LONDRA
Nu știu ce mă așteaptă.
Dar îmi dau seama că vremurile astea, și mă tot bucur de ele de multă vreme,
sunt cele mai frumoase din viața mea.
Trăiesc altfel acum. Trăiesc diferit.
Am ajuns să-mi accept stilul de viață.
Am renunțat la a mă zbate, la a mă opune.
Am învățat cum să trăiesc cu mine.
Mi-e bine așa. Am patru copii și o soție iubitoare.
Presimt că o să fiu foarte fericit.
Miracolele care mi-au fost încredințate în viața asta...
Viața a fost așa darnică, incredibilă,
încât mă simt obligat să găsesc o manieră
de a mă bucura de toate, prin orice mijloace.
E altfel acum.
Ce bucurie!
Ce aventură fabuloasă!
Subtitrarea: Laura Somandru