‏אתה על הבמה,
‏ולא יודע את התפקיד שלך או מה צריך לעשות.
‏"אתה לא ראוי לזה."
‏"אתה לא מסוגל."
‏צריך לספק את הסחורה כל הזמן,
‏זה גורם לבחילה.
‏אתה פשוט רוצה לברוח לפעמים.
‏- רובי ויליאמס -
‏אני במצב שהוא לחלוטין לא אמיתי.
‏זה התגשם אצלי,
‏על הבמה בלידס.
‏אנשים מחכים שאני אפשל.
‏- חלק 4: לשבור את המעגל -
‏אתמול, מה שקרה בלידס,
‏עברתי הרבה מאוד.
‏ואני מרגיש שזה מכביד עליי היום. ‏זו הייתה תאונה מתמשכת.
‏ככל שהימים עברו בתהליך הזה, נדמה היה שאני...
‏הייתי על...
‏הלילות האפלים של הנשמה הפכו לסופשבוע ארוך.
‏- לוס אנג'לס -
‏שלום.
‏זה מטורלל מאוד.
‏שמצלמים עכשיו. אין לי מושג מה אני עושה,
‏אבל... אלה הם חיי.
‏כבר צילמתי בלוג של שעה ‏במצלמה הזאת, בחדר הזה,
‏אבל לא הפעלנו את המיקרופון.
‏הוא יתאים לאנשים שקוראים שפתיים.
‏אני לא זוכר את זה.
‏בכלל? ‏-בכלל.
‏איזו שנה זו? ‏-זה מ-2007.
‏מ-2007.
‏אני לא מצליח לזכור
‏שום דבר
‏מזה.
‏זו צפייה לא נוחה מהרגע הראשון, משום מה,
‏כי אני מקבל אנרגייה מסוימת ממני שהיא...
‏שיש בעיה.
‏בלוג הווידאו הזה הפך ‏למשהו אחר ממה שציפיתי.
‏אני זוכר את זה עכשיו.
‏התחלתי לכתוב שיר היום,
‏וקוראים לו, "אל תספרו לאף אחד שאני ישו".
‏הוא כמו "מקי סכינאי", אבל...
‏חילול קודש.
‏חזרתי לצרוך.
‏זה המצב שלי.
‏תחליף מטען.
‏מכור ל...
‏כדורי ספיד במרשם...
‏זה לא מחובר?
‏אוקסיקונטין,
‏אדרל, ויקודין,
‏מורפיום.
‏מה שנקרא, הלהיטים הגדולים.
‏לעזאזל. ‏לא יודע אם רואים את הפנס שיש לי בעין.
‏היה לי עימות עם...
‏רצפת חדר האמבטיה.
‏החלקתי,
‏ותלשתי את כפתורי התאורה.
‏איך קוראים להם? כפתורי תאורה?
‏מתגי אור.
‏באמצע הלילה התעוררתי ללכת לשירותים,
‏והרגליים שלי לא תפקדו כי לקחתי מלא דברים.
‏לא הצלחתי להבין איך להפעיל את הרגליים,
‏אבל גם הייתי צריך לשירותים, ‏והתמוטטתי ונפלתי אל תוך הקיר.
‏גם החלטתי ש...
‏אני לא כשיר להיות במערכת יחסים.
‏יכולתי להיות עם מישהי ‏ואז לראות אחרת ולחשוב,
‏"אני רוצה את ההיא". ‏אני מפלצת שרק רוצה, אני...
‏אני צריך,
‏את הכול.
‏להתעסק בשאלה עם מי אני שוכב,
‏זה עניין עתיק יומין,
‏כוכב הרוק ששוכב עם גרופית או מעריצה.
‏אני לא הראשון ולא האחרון.
‏חבר שלי הציע שאצא עם מישהי
‏שהייתה חברה טובה שלו, וחיפשתי עליה מידע
‏ואמרתי, "כן!"
‏קבלו בבקשה את איידה פילד המקסימה.
‏שלום לכם. ‏-כן.
‏שלום!
‏הייתי במקום טוב, נראה לי, כשפגשתי את רוב.
‏הוזמנתי לארוחת ערב חגיגית.
‏ושאלתי אותו, "רוצה ללכת לאירוע הזה איתי?"
‏והוא ענה, ‏"אני מעדיף לתקוע סכינים בעיניים".
‏אמרתי, "טוב, זו תגובה חזקה".
‏הוא אמר, "בואי ניפגש אחרי". ‏ועניתי, "בסדר".
‏היא הגיעה לבית שלי, אחרי שהייתה במסיבה.
‏בדיוק הייתה אצלי הדילרית שלי, ‏שהיינו שוכבים אז.
‏הבית חשוך לגמרי. אין נרות. אין תאורה.
‏חשבתי לי, "זה מוזר".
‏אנחנו יושבים ומדברים. ‏אין לנו שום דבר במשותף.
‏חשבתי, "זה לא עובד.
‏"אחזיר אותה למסיבה שהיא באה ממנה".
‏לא היה לי מושג,
‏אבל רוב תכנן להשאיר אותי במסיבה לבדי.
‏וכנראה התחלנו... ‏אולי כי שנינו השלמנו עם העובדה
‏שאנחנו לא הטיפוס זה של זו, ‏ושזה שידוך כושל,
‏היינו חופשיים מאוד כשהיינו יחד.
‏צחקנו במכונית. חשבתי, "הו, הוא מצחיק".
‏ואני חשבתי, "טוב, אני איכנס לחמש דקות".
‏והיה רגע אחד, צחקנו,
‏ואני אפילו לא יכולה להסביר מה קרה, ‏כאילו היקום נפתח.
‏ברגע אחד הרגשתי ‏כאילו אני מכיר אותה מאז ומתמיד.
‏כנראה בחרתי להתעלם מזה.
‏ופתאום רוב אומר, "אני צריך לשירותים".
‏חיכיתי.
‏חשבתי, "הוא מחרבן?"
‏הלכתי לעשות קוק.
‏היה לי טיק. כזה...
‏חשבתי, "אצא רגע ואראה מה קרה".
‏והוא שם, הולך הלוך ושוב, ‏הוא הקיא והוא משמיע קולות.
‏אמרתי,
‏"צריך ללכת".
‏היא חזרה איתי הביתה וטיפלה בי.
‏ואז דיברנו כל הלילה.
‏נדמה לי שהוא סיפר ‏שהוא נמנע מסמים ואלכוהול תקופה ארוכה.
‏ושהוא בדיוק מעד.
‏זו הייתה ההיכרות שלי עם התמכרות.
‏אני אשתדל לזכור,
‏על מה דיברתי.
‏לא ממש מבחינים בשינוי באישיות שלו,
‏אבל הוא יכול היה להקיא פתאום, ‏נניח כשצופים בטלוויזיה.
‏"רובי ויליאמס הוא מוזיקה
‏"לאנשים שלא מרגישים."
‏לא הכרתי את המרחב הזה, ‏של אנשים שמשתמשים בסמים
‏ויש להם בעיה שעלולה לסכן חיים.
‏"רובי בדרן מנוול." זה נכון.
‏השטויות המרושעות, הגועליות, הארסיות
‏שאמרו ש "רובי ויליאמס הוא בדיחה מחורבנת"...
‏אני זוכרת שזה הפחיד מאוד, כי פתאום...
‏ממש...
‏חיבבתי את הבחור הזה.
‏אז האם אני שונא מוזיקה?
‏זה העניין?
‏"מבחינתי, ‏רובי ויליאמס הוא פשע נגד מוזיקה."
‏"מה אני לא אוהב במוזיקה... יש בך המון זעם."
‏כמה שנאה...
‏אתם באמת חושבים שאלוהים גאה יותר
‏בבובי גילספי
‏או בגארת' גייטס?
‏...רוצים להעלות אותי על המוקד.
‏מישהו לשנוא.
‏ישבה מולי נשמה מיוסרת מאוד,
‏הוא כוכב רוק במדינה אחרת,
‏וברור שזה שיבש אותו לגמרי, ‏והוא מתוסבך לחלוטין,
‏ועם זאת
‏הוא "האיש שלי". נשמתי התאומה, מה שנקרא.
‏...לא ידעתי מי אני לעזאזל.
‏כלומר, זה...
‏המבט הזה,
‏לא נראה שלי.
‏היה לי מושג מה אני מעולל לעצמי.
‏ולא היה לי אכפת.
‏ויש גם תחושה של
‏"הכי טוב אם אמות".
‏לא היה לי אכפת, וזה יהיה בסדר גמור.
‏זו הנקודה שההתמכרות משתלטת.
‏זו התוצאה.
‏ההתקדמות הטבעית
‏של
‏"בוא נראה כמה נוכל להרחיק".
‏"המוזיקה של ויליאמס ‏נועדה לאנשים שלא מרגישים."
‏הדבר שיכול להרוס אותי ‏הוא הדבר שהביא להצלחה שלי.
‏גדול. יותר.
‏לגעת באש. ללחוץ על הכפתור. ‏לדחוף כשכתוב "למשוך".
‏כל הדברים האלה העניקו לי את הקריירה,
‏אבל יש לזה גם צד מזיק.
‏תלוי איזה זאב מאכילים.
‏כדי שאשתנה, אני צריך לגסוס.
‏למות או להפסיק.
‏אני זוכרת שהיה בערך שתיים בלילה, ‏והתקשרתי אליו.
‏הוא שאל, "את נוהגת?" ‏ואמרתי, "אני בכביש המהיר".
‏הוא אמר, "תתקשרי כשתגיעי".
‏אמרתי לה, "שמעי, המנהלים שלי הגיעו,
‏"עשו לי 'התערבות' והם ייקחו אותי לגמילה".
‏הוא אמר, "אני לא יכול להיות במערכת יחסים.
‏"אני חייב להחלים.
‏"אני לא יכול להיות איתך. ‏אני מוכרח להיפרד ממך". ואני...
‏הבנתי את זה
‏כי ראיתי שמצבו לא טוב. ואני זוכרת שחשבתי,
‏"אני רק רוצה שתחלים. תעשה מה שצריך".
‏הייתי כל כך מדוכאת. הוא היה נשמתי התאומה,
‏ואז הוא נעלם.
‏רובי ויליאמס מתעורר הבוקר במכון הגמילה, ‏ביום הולדתו ה-33.
‏אי אפשר לפספס את הכותרות הראשיות.
‏כולן עוסקות בטרגדיה שנדמה שעוקבת
‏אחרי רובי ויליאמס וסגנון חייו הסוער.
‏נאמר היום שהוא נכנס לגמילה
‏כדי למנוע פגיעה בעצמו.
‏אחרי שהודה שהוא מכור ‏לקוקטייל של כדורים במרשם,
‏הוא נאלץ להירשם למכון גמילה, ‏לפני, במילותיו של רובי,
‏שיעשה "משהו מטופש".
‏גמילה.
‏זה לא קאנטרי קלאב.
‏זה בית חולים.
‏יש אנשים שחושבים שגמילה היא כמו
‏אתר נופש להבראה.
‏זה לא ככה.
‏להיות מוקף
‏באנשים מדוכאים לגמרי
‏שדפקו לעצמם את החיים.
‏להבין את המהות של מי ומה אתה.
‏מכור.
‏הגמילה שוברת את מעגל ההתמכרות.
‏זה אפשר לי להתאפס רגע,
‏לראות אם אני יכול לחיות.
‏הקריירה שלי נהייתה כל כך גדולה,
‏שהדבר היחיד שיכולתי לעשות ‏כדי לשמור על עצמי
‏היה להיחלץ ממנה.
‏אם לא תתחיל את התהליך,
‏אז התהליך
‏כנראה לא ימצא אותך.
‏בתקופה הזאת בחיי, אני יודע שפרשתי.
‏פירקתי את הסכר.
‏ניסיתי לבטל דברים "כוכב-פופיים",
‏לבוש.
‏אני ואיידה חזרנו להיות יחד.
‏אני זוכר שנסענו למרוקו,
‏למצרים.
‏חשבתי, "כדאי שאסע למקומות האלה
‏"שהייתי בהם כשעבדתי ולא באמת ראיתי".
‏אני זוכר שחבר שלי קלווין צילם את איידה.
‏היא רקדה על משהו.
‏אני זוכר שהבטתי בתמונה וחשבתי,
‏"איזה כוח חיים.
‏"איזו רוח".
‏אבל אני זוכר את התמונה הזאת. היא...
‏צרובה במוחי.
‏הלכה והתבססה מערכת יחסים ‏ביני לבין אשתי לעתיד. אבל...
‏אם היית שואל אותי מה עשיתי כשזה קרה,
‏לא הייתי יודע.
‏נפתח מרחב מספיק ביני לבין הקריירה שלי...
‏שאוכל להתאהב.
‏- וילטשייר, אנגליה -
‏טוב. ‏-תחקי אותה.
‏אחקה את שרה. ‏-את שרה.
‏אחקה את שרה. ‏-תחקי את שרה.
‏איבדתי איזה 40 סנטימטרים מהפרצוף.
‏שמונה רק בגומות. רק מאכילת עוגת גבינה.
‏מצוין. ‏-אני אוהבת אוכל קרמי.
‏אוכל קרמי ממש.
‏זה לא ייאמן. ‏-כן?
‏נכון משונה?
‏תשתני לנורמלי...
‏תחזרי לעצמך. ‏- "לחזור לעצמי?"
‏זה ממש... ‏-זה משחק חדש. תחזרי לעצמך!
‏אין לי מושג איך פיתחתי את הכישרון הזה. ‏-לא.
‏נראה לך שזה כדי ‏שתוכלי לדחוף יותר מרשמלו בפה?
‏כן, איזו חבילה מוצלחת, אחי.
‏מטופשת, ו...
‏לא לוקחת את עצמה ברצינות וחכמה ויפהפייה.
‏גורמת לי להרגיש נהדר.
‏מבין?
‏כשצופים בזה, ברור
‏שמתרחש משהו מיוחד מאוד.
‏זה מגניב מאוד.
‏את יודעת למה הוא לא אוהב את זה? ‏-למה?
‏הוא חייב לנצח תמיד. ‏-הוא בדיוק עשה את זה.
‏הוא היה... ‏-כן, הוא היה...
‏נסה לעשות את זה. ‏-תעשי את זה ותביטי בו.
‏קדימה, בוזי. אתה מסוגל.
‏היא רואה את הטוב שבי, ואני את הטוב שבה.
‏לך תזדיין.
‏בייב, נכון אני אוהבת לאכול מלא? ‏-כן.
‏אלה פני העתיד.
‏ראית את שלי, אז זה בסדר.
‏אז, לא עשיתי כלום
‏שלוש שנים.
‏הכוחות כלו. הקסם אבד.
‏הייתה לי הארה, שאני זקוק למטרה.
‏שאני צריך להיות יצירתי ושיהיה לי קול.
‏זה רובי ויליאמס. זה מה שאני עושה למחייתי.
‏זהו זה.
‏אני זמר. אני כותב שירים.
‏ואני בדרן מלידה.
‏תודה לאל על איידה.
‏נחמה, וביטחון ומקלט ו...
‏כל הדברים הטובים.
‏היא נתנה לי מרחב מספיק
‏שזה יתאפשר.
‏- לוס אנג'לס -
‏את כל כך יפה, נכון?
‏כן! את מטופפת לנו על המסלול?
‏אנחנו בבית הנכון? נראה לי שכן.
‏ילדה יפה.
‏איך תקרא לאלבום החדש? ‏- "המציאות הרגה את כוכב הווידאו".
‏או, "איל פרוטגוניסטה".
‏או, "פולייטבוקס", ההיפך מ "רודבוקס" הקודם.
‏עשה דינג כשהדינג דונג שלך מדנגג.
‏או... מה היו הטובים, מותק?
‏נכון, "רובי ויליאמס וזין הצדק". ‏אני אוהב את זה.
‏זה ייקח זמן,
‏אבל "המציאות הרגה את כוכב הווידאו" ‏היה צעד טנטטיבי חזרה
‏לחיים ציבוריים.
‏אחרי האלבום "רודבוקס"
‏פניי מועדות לאזור בטוח מאוד ‏מבחינה מוזיקלית.
‏אני צריך לאסוף את עצמי
‏ולחשוב לעומק על הדבר הזה.
‏או שהקריירה שלי תתחרבן לגמרי.
‏"תמצא להיט, שמנמני."
‏טרוור הורן הפיק המון אלבומים שאהבתי.
‏וכל מי שעובד איתי, ואני, ‏יודעים שאנחנו בידיים טובות.
‏זה לא רע. ‏-זה לא רע.
‏זה לא רע, כן. ‏-כן.
‏אני לא חושב שאי פעם הייתי
‏כל כך לא בטוח בעצמי, בקאמבק.
‏בחזרה למקום התאונה.
‏- מדבר מוהאבי -
‏ההודעה לעיתונות...
‏יצאה ונאמר בה ששמו של האלבום החדש
‏"המציאות הרגה את כוכב הווידאו".
‏ו...
‏היא במקום השני ‏ברשימת הכתבות הנקראות בחדשות בי-בי-סי.
‏אז זה מגניב.
‏ונראה ש...
‏ששיעור הכניסה לאתר שבר שיאים.
‏אני מרוצה מאוד.
‏יום שני. השיר "בודיז".
‏עברו שלוש שנים ‏שבהן הייתי במערכת יחסים עם רוב,
‏לפני שהוצגתי באמת בפני רובי.
‏רובי הוא כאילו אדם אחר לגמרי.
‏שמחתי בשבילו, אבל חששתי קצת
‏כי אני לא יודעת איך זה ‏ש-80 אלף איש מסתכלים עליך
‏מדי ערב, ואיך זה משפיע פסיכולוגית.
‏אני מוכרח לעלות שוב על סוס הפרא הזה
‏שלא מפסיק להשליך אותי מעליו.
‏זה מוזר, לא עסקתי בכלל
‏בשירה וריקוד שלוש שנים.
‏בפעם האחרונה, אפשר לומר ‏שסוס הפרא הזה שבר לי את המפרקת.
‏מה יקרה הפעם?
‏- לונדון -
‏עכשיו הוא חוזר, ועוד איך הוא חוזר.
‏הוא אחד הבדרנים הכי גדולים שצמחו במדינה. ‏אנחנו אוהבים אותו.
‏זהו מר רובי ויליאמס.
‏כשחזרתי ב-2009,
‏ביצעתי את "בודיז" ב "אקס-פקטור"
‏ונטרפתי לגמרי.
‏מה שלומכם?
‏רובי לא הגיע.
‏ורוב הרגיל
‏היה שם במקומו.
‏איזה כיף.
‏לא יכולתי להתחבר לשום דבר
‏שיסדר לי את זה הגיונית כשהופעתי.
‏הרגשתי שהכול לא טבעי ומפחיד.
‏הכול היה מלחיץ מאוד, ‏ולא יכולתי להסתיר את זה.
‏אהבתי את זה.
‏קהל נהדר. איזה קהל פנטסטי. תודה רבה!
‏למה שקרה בלידס הייתה השפעה מתמשכת
‏שהזיקה לי פסיכולוגית.
‏אני פשוט לא בטוח
‏לגבי כל דבר, כל אדם, הכול.
‏חוץ מאיידה.
‏אני מרגיש כל כך לא בנוח עם עצמי פה.
‏הדלת תמיד פתוחה בשביל רוב.
‏אם משעמם לו פעם, כשאנחנו בדרכים,
‏והוא בבית ורוצה לבוא לשיר שיר,
‏הוא מוזמן מאוד לעשות את זה. ‏נשאיר מיקרופון במיוחד בשבילו.
‏אחת מלהקות הבנים הבריטיות הגדולות, ‏טייק ד'את, התפרקה.
‏אבל אחרי עשור הם חוזרים להופיע, ‏אם כי בלי רובי ויליאמס,
‏והם חוזרים לראש המצעדים.
‏צפיתי בסיבוב ההופעות "הקרקס" של טייק ד'את. ‏זה אחד המופעים הטובים שראיתי.
‏ואני
‏התרגשתי נורא מזה.
‏ואז נפתחה דלת, ואני...
‏"קור, אני רוצה
‏"לחוות את זה".
‏יש סיבה שעזבתי את טייק דאת' כל כך כעוס.
‏אני רוצה שתדעו שאהיה שקט למדי.
‏אני קצת חושש וקצת פוחד, ‏ואני מרגיש ככה כבר כמה ימים.
‏ואני רוצה...
‏אבל זה ייקח קצת זמן, אחי. ‏לנו זה לקח ארבע שנים.
‏היית צריך לראות אותנו כשחזרנו אז.
‏לקח לנו זמן להכיר אחד את השני שוב. נכון?
‏הכעס שלי התפוגג ועכשיו כבר עבר לגמרי.
‏ומה שנשאר זה ארבעה בחורים בחדר,
‏והבנתי מהר מאוד שהם אוהבים אותי, ‏ושאני אוהב אותם.
‏נראה לי שזה... ‏-יהיה מאוחר מדי...
‏יהיה רגע יפהפה להציג אותך, להגיד לך שלום.
‏"הנה החבר שלנו, רובי." לך לדרכך.
‏אני זוכר שהייתה לי פגישה עם המנהלים שלי,
‏דייב וטים, בזמנו, והם השתמשו בלוח כזה.
‏הם היו כזה, "טוב,
‏"אם תצא לסיבוב לבד, תרוויח ככה וככה".
‏זה היה סכום כסף לא נתפס.
‏"ואם תעבוד עם טייק ד'את, תרוויח כך."
‏ועניתי להם,
‏"חברים,
‏"אני בכל זאת מצטרף לטייק ד'את".
‏"אוקיי."
‏כשאני בטייק ד'את,
‏יש עוד ארבעה בני אדם לידי ‏שחולקים את האחריות של
‏כל העיניים שעליכם.
‏לחזור לטייק ד'את עזר לי מאוד.
‏הניע אותי חזרה פנימה.
‏עזר לי להתחבא בציבור. ‏להיות מוסווה אבל נראה.
‏בריטניה הייתה שלנו בקיץ הזה.
‏הרגשתי כמו רובי ויליאמס כוכב הפופ.
‏ולחזור לטייק ד'את
‏היה חלק חשוב ביותר במסע שלי
‏למקום שבו אני עכשיו.
‏המקום שהגעתי אליו, ‏ומה שקרה לקריירה שלי מאז...
‏זה נס.
‏הדבר שגרם לי תחושת ביטחון חלק גדול מהזמן,
‏זה שלא משנה החיצים שהופנו אליי, ‏או איך הרגשתי בראש שלי,
‏יש קהל מדהים שבא לראות אותי.
‏הקהל שלי הגן עליי כל השנים.
‏מצחיק שככל שאני מתבגר, אם מישהו יגיד,
‏"הייתי בהופעה ונהניתי ממנה מאוד", ‏אני על סף דמעות.
‏כשעשינו את זה יחד,
‏הבנו זה את זה, ויצרנו ביחד רגע
‏שיישאר צרוב בנשמות ובנפשות שלנו.
‏ואני אסיר תודה ‏שזכינו לחלוק את החוויה הזאת.
‏איך אתה מסכם את התהליך הזה?
‏זו צפייה קשה.
‏אבל אני מרגיש טוב, כי...
‏כי היו הרבה קלות ראש והומור ורוח שטות.
‏הייתה רכות...
‏בצילומים האלה, שלא ציפיתי לראות.
‏זה מזכך.
‏אני אצא מפה
‏פחות כבד, רגשית, משהייתי.
‏אני יכול לסמן וי על זה ולהמשיך הלאה.
‏זכיתי להרגיש קבלה ואהבה.
‏זה נשמע אדיר, אחי.
‏כן, זה באמת גדול.
‏לא ציפיתי להרגיש ככה בסוף הדבר הזה.
‏אני אדם אחר עכשיו.
‏תודה לאל.
‏יש סוף טוב.
‏לפחות בשבילי.
‏אני מניח שהבור הגדול בנשמה ‏התמלא בארבעה ילדים ואישה.
‏יופי.
‏ציון עשר.
‏בוקר טוב, אהובתי. ‏-בוקר טוב, יקר.
‏להביא לך משהו? ‏-לא, תודה.
‏אני מסודר.
‏אוקיי, אלבש את זה.
‏אבא עומד לטוס במטוס, בו-בוז.
‏למה?
‏הוא צריך לנסוע לעבוד. ‏-אני רוצה לטוס במטוס.
‏אתה רוצה לטוס עם אבא לעבוד?
‏כן. ‏-תשיר?
‏כן. ‏-אתה תשיר?
‏מה תשיר? ‏-מה תשיר?
‏"יום הולדת שמח"
‏אפשר חיבוק פרידה? ‏-כן.
‏אני אוהב אותך. ‏-אוקיי.
‏מי אוהב אותך?
‏אימא. ‏-יש!
‏מי עוד אוהב אותך?
‏אתה! ‏-כן.
‏נכון.
‏אנחנו אוהבים אותך כל כך, בו-בוז.
‏כן.
‏מי אוהב אותך?
‏אבא.
‏מי אוהב אותך? ‏-אימא.
‏הרגשתי כובד בבטן כל היום.
‏לא עזבתי אותם לכל כך הרבה זמן כמו הפעם.
‏אני לא רוצה.
‏אבל אני מאושר מהמחשבה
‏לדעת שאני יכול לפרנס ‏את הילדים שלי ואת אשתי.
‏זה מעניק לי תחושת מטרה, ואני זקוק למטרה.
‏טד, תני לי חיבוק. ‏אימא, את יכולה להביא את צ'רלי?
‏צ'רלי!
‏בוא לפה, צ'רלי. ‏-הנה הוא.
‏איפה קוקו? ‏-אני אוהב אותך, מתוק.
‏תוכלי להביא את קוקו? ‏-תסתכל עליי. אני ממש גאה בך.
‏אתה מוכרח לנסוע? ‏-כן.
‏אני אוהבת אותך, בוזי. ‏-אוהב אתכם.
‏- 2022, לונדון -
‏מי יודע מה עומד לקרות.
‏אבל עכשיו אני מבין שבתקופה הזאת,
‏ובתקופה הכי ארוכה בחיי, אני מניח,
‏זהו תור הזהב.
‏החיים שלי אחרים עכשיו.
‏אורח החיים שלי אחר.
‏יש קבלה
‏של החיים שלי.
‏ואני לא מנסה להיאבק או להילחם בזה.
‏הבנתי איך לחיות בהם.
‏טוב לי.
‏אני אב לארבעה בנישואין טובים לאישה אוהבת.
‏אני בדרך להיות מאושר מאוד.
‏הניסים שקרו לי בחיים האלה...
‏כל כך שופעים
‏וכל כך מדהימים,
‏יש בי צורך ורצון
‏להיות מסוגל
‏להבין איך ליהנות מזה,
‏בכל דרך אפשרית.
‏זה שונה עכשיו.
‏איזה אושר.
‏איזו הרפתקה נפלאה.
‏תרגום כתוביות: תמר בן יהודה