ÓCEÁNJAINK
Legmesszibb óceánunkban...
NARRÁTOR: BARACK OBAMA
...a legközelebbi kontinenstől több ezer kilométerre található...
a Zavadovszkij-sziget.
Gyakori itt a vulkánkitörés,
növényvilága gyér,
és viharok tépázzák.
A Zavadovszkij-sziget mégis
több mint kétmillió állszíjas pingvinnek ad otthont.
Azért vannak itt, mert a környező vizek
bolygónk leggazdagabb halászterületei közé tartoznak.
Ezek az ifjoncok megszokták, hogy az étel házhoz jön.
A kihívás az ételfutárok előtt áll.
Ez az állszíjas anyuka
teletömte magát krillel fiókái számára.
Csak egy dolog áll az útjában.
A szigeterődítményt körülvevő meredek sziklasor.
Azoknak is elég nehéz a dolga, akik lefelé igyekeznek.
Hogy fog hát pingvinünk feljutni?
Felküzdheti magát a sziklákon.
Az óceánnal küzdeni talán nem célravezető,
jobb megülni a hullámait.
És sodródni az árral.
De az ár mindkét irányba halad.
A vadvíz nem éppen könyörületes.
Csak úgy lehet esélye a táplálékot fiókáihoz juttatni,
ha szorosra húzza állszíját...
és felkészül...
egy gigászi hullám meglovaglására.
Sikerült!
Az utolsó kihívás:
több mint másfél kilométert kell másznia egy aktív vulkán oldalán,
hogy átadhassa értékes szállítmányát.
A derék állszíjas bizonyítja, hogy aki elég kemény ahhoz,
hogy túléljen itt, annak jutalom jár
Földünk legelszigeteltebb óceánjában.
A DÉLI-ÓCEÁN
A Déli-óceán teljesen körbeveszi az Antarktiszt.
Itt találhatóak bolygónk leghidegebb vizei...
a hőmérséklet télen akár -45 Celsius-fok alá is süllyedhet,
és a szél sebessége elérheti a 320 kilométer per órát.
A globális óceáni áramlat e távoli óceánban a legerőteljesebb,
így régóta óvja az itteni rejtett világokat.
A Déli-óceán külső peremén terül el Dél-Ausztrália partvidéke.
Hideg vizei rendkívüli fajoknak adnak otthont.
Sokuk másutt meg sem található.
A part közelében él a kézhal.
Azon kevés halak egyike, amelyek inkább sétálnak, mint úsznak.
Ez a foltos kézhal pedig a világ egyik legritkább halfaja.
Kevesebb mint 3000 példány él belőle...
épp ezért rendkívül értékes a kincs, amit őriz.
Ikráit az egyetlen szóba jöhető helyre tette le.
Egy tengeri tulipán szárára.
A fenék iszapjából kiemelkedő szár lehorgonyozza őket az áramlással szemben.
Így azonban az éhes szomszédok szeme előtt lengedeznek.
Csemetéi szerencséjére
az anyuka igen belevaló.
Farka suhintásaival...
elintézi a remeterákokat.
Az óriás tengeri csigákat behódolásig harapdálja.
Minden támadó számára van válasza.
Ám neki is akad ellensége.
Egy tengericsillag-szörny, aki testsúlyának tízszeresét nyomja.
Több száz lábának mindegyikével tapogat,
ízlel és szaglászik.
Lábaival most kiszimatolta az ikrákat.
A harapdálás és a tuszkolás hiábavaló.
A csillag fékezhetetlen.
De a hal nem adhatja fel.
Kockázatos lépéshez folyamodik hát.
Felajánlkozik a tengeri csillagnak...
kétségbeesett kísérletet téve arra, hogy elcsalja ikráitól.
Úgy tűnik, figyelemre méltó áldozatot hozott.
De aztán...
kicsusszan támadója karjaiból.
A hozzá hasonló kitartó anyukáknak hála
a foltos kézhalnak még van esélye a fennmaradásra.
A Déli-óceán lakóinak mindent meg kell tennie a túlélésért.
És minél délebbre megyünk, az óceán annál ellenségesebb.
A nagy áramlat teljes kört tesz meg a Déli-óceán körül.
Forgó vízfalat képez,
mely akár négy kilométer mély és 1600 kilométer széles is lehet.
Ez az úgynevezett cirkumpoláris áramlat.
És az útjában helyezkedik el
Déli-Georgia,
világunk egyik legtávolabbi szigete.
Tavaszonként azonban néhány hét erejéig...
minden helyek legforgalmasabbikává válik.
A part menti élővilág sehol másutt nem tapasztalható
tömegekbe verődik itt össze.
Ez a párzási időszak,
amikor a partszakasz minden centiméteréért óriások harcolnak.
Az elefántfóka-bikák
a szárazföldön küzdenek a párzási jogokért.
Akár hatméteresre is megnőhetnek,
és súlyuk több mint 3500 kilogramm is lehet.
Ezek a zsarnokok irdatlanok és rettenetesek.
De egykor még a legkeményebb legény is aprócska volt.
Ez a bébi pár órával ezelőtt született.
Sok kihívással kell szembenéznie, hogy ő maga is óriássá válhasson.
Először is ki kell töltenie túlméretezett szülinapi ruhácskáját
a mamája tápláló tejével.
Mert riválisa is akad.
Egy délsarki halfarkas...
aki nem átall meglopni egy kisbabát.
A halfarkas továbbáll, hogy könnyebb célpontot keressen,
a borjú pedig megtanulta a leckét:
a mama mellett kell maradnia.
De a következő próbatétel nem lesz ilyen könnyű.
A part túlzsúfolt, így egyre nő a feszültség.
Az óriási hímek területük védelmében semmitől sem riadnak vissza.
Nem törődnek vele, ki kerül a kereszttűzbe.
Az újszülöttek halálozásának első számú oka, hogy agyonnyomják őket.
De ma ez a kis borjú kapott egy második esélyt.
És anyja eddig sosem hagyta magára.
A következő három hét során csaknem 70 kilót szed majd fel,
és akkor minden megváltozik.
Mert egy reggelen szörnyű megrázkódtatás éri majd.
A mama nincs sehol.
Miután testsúlyának majdnem felét átadta neki tej formájában,
vissza kell térnie az óceánba táplálkozni.
Ahová kicsinye nem követheti, mert nem tud úszni.
Az úszóleckékhez biztonságos helyet kell találnia.
De figyelme igen könnyen...
elterelhető.
Minden elefántfóka-borjú életében az a legfontosabb pillanat,
amikor először érintkezik a vízzel.
A vízbe merülésre a borjú rendkívüli módon reagál.
Visszatartja a lélegzetét.
Pulzusa lelassul.
Vére az agyába áramlik.
Megtette az első lépést...
a tengeri emlőssé válás útján.
De még sokat kell tanulnia.
Miután egy hónapig gyakorolt a sekély vízben a többi borjúval...
készen áll arra, hogy először bemerészkedjen az óceánba.
A következő néhány év során megtanulja majd
több mint két órán át visszatartani a lélegzetét,
és 1800 méternél is mélyebbre merülni.
És egy nap majd visszatér ezekre a partokra
óceánjaink legnagyobb, legszívósabb fókájaként.
Déli-Georgiát elhagyva a nagy áramlat
másodpercenként 141,5 millió köbméteres sebességgel tör előre.
A kegyetlen szelek és a Föld forgása által hajtva
bolygónk legsodróbb erejű vízáradatává válik...
gigantikus akadályt képezve a többi óceán útjában.
És középpontjában áll legelszigeteltebb kontinensünk.
Az Antarktisz.
A csaknem 13 millió négyzetkilométer kiterjedésű
fagyott vadon.
A kontinens számos hatalmas gleccsere az óceán felszínén úszó
jégtáblák formájában nyúlik ki a szárazföldről.
Az óceán legdélebbi pontján
az áramlat a Ross-selfjég alá nyomul,
amely nagyobb, mint Kalifornia állam.
A jég itt csaknem 250 méter vastag is lehet.
Az áramlat nyomában azonban...
akad azért élet.
A gerinctelen állatok évmilliók óta léteznek idelent
látszólag változatlan formában.
És mind a következő falatért tülekszenek.
Ahogy ez az antarktiszi ászkapók is.
Méretre akkora, mint egy tányér,
és meglehet, már hónapok óta nem evett.
Az itteni kiélezett verseny miatt
ez a helyzet nem fog egyhamar változni.
Olyan helyet kell találnia, ahol ő van előnyben.
Ahol a víz olyan hideg, hogy szinte eléri a fagypontot...
és jégkristályok nőhetnek bármely felületen,
amellyel érintkezésbe kerülnek,
ily módon jégbarlangokat képezve.
A barlangok szépsége azonban veszélyt rejt.
Mert minden élőlény, mely itt a jéggel érintkezik...
csapdába eshet.
Ám e rengeteg veszély kockázatos lehetőséget kínál
az ászkapók számára.
Hosszú, pipaszár lábaival
óvatosan lépked át a jégen...
vigyázva, nehogy az foglyul ejtse őt...
majd felszürcsöli kocsonyás vacsoráját.
Kinek kell háló, ha ott a jégbarlang?
E szuperhideg körülményeket a cirkumpoláris áramlat tartja fenn,
mely jégszekrényként működik, és megőrzi a hideget.
A tél beköszöntével pedig
az Antarktisz körül az óceán felszíne hatalmas, szilárd jégtáblává fagy.
Az akár 18 millió négyzetkilométert is lefedő terület
tökéletes fedezéket nyújt a Déli-óceán legfontosabb faja számára.
Mely mérhetetlen hatalommal bír más fajok felett.
Ez az antarktiszi krill.
Ezek az apró, garnélaszerű rákfélék billiószámra táplálkoznak
a tengeri jég alatt növő algákkal.
Össztömegük a becslések szerint meghaladja a 400 millió tonnát.
E faj alkotja a vadon élő állatok legnagyobb biomasszáját.
Amikor beköszönt a nyár, a jég elolvad,
és a krillvadászok lecsapnak rájuk.
A helybéli szamárpingvinektől
a több ezer kilométert megtett hatalmas bálnákig.
Ez a nagy lakoma, melyre évente sor kerül.
Majd jön a tél, a bálnák továbbállnak, és a tenger újra befagy.
Csak a legszívósabbak maradnak itt.
Ki mondta, hogy röpképtelenek?
Császárpingvinek.
A tengeren töltött két hosszú hét után
ezeknek a szülőknek vissza kell térniük fiókáikhoz,
akik több kilométernyire innen várakoznak a vastagabb tengeri jégen.
Így, bár az imént fenomenálisat úsztak,
gyorsan átváltanak a szárazföldi pályára.
Mindnek megvan a technikai felszerelése
a szélsőséges körülmények között való túléléshez.
A vastag zsírréteg megóvja őket a hidegtől.
A vízálló tollazat szárazon tartja őket.
Még a lábaik is tollasak.
Adaptív jellegeiket az evolúció finomította úgy,
hogy elviseljék legzordabb óceánunk viszontagságait.
Már épp elérnék biztonságban otthonukat,
amikor egy váratlan esemény
mindennek megálljt parancsol.
Minden császárpingvin élete e tengeri jég jelenlétén múlik.
Így, míg számunkra egy apró repedés ártalmatlannak tűnhet,
számukra ijesztő változást jelez.
És talán nem tudják, miért, de joggal aggódnak.
Az éghajlati válság elérte óceánjaink legelszigeteltebb régióját.
A pingvinek világát rekordokat döntő hőhullámok sújtják,
akár 28 Celsius-fokkal is meghaladva a normális értékeket.
Ha a jégtakaró elolvad, mielőtt a fiókák vízálló tollkabátot növesztenének,
megfulladnak.
Az idő előtti olvadás máris számos kolóniát sújt,
és több tízezer fiókával végez.
A természet legkeményebb állóképesség-specialistái számára
talán ez lesz a legnehezebb kihívás.
A tudósok attól tartanak, hogy ha a felmelegedés folytatódik,
az évszázad végére a Déli-óceán császárpingvinek nélkül maradhat.
Ahogy az áramlat továbbhömpölyög,
útvonalát beszűkíti az Antarktiszi-félsziget,
ahol a heves szél és az erős áramlatok
a felszínre kényszerítik a mélyben lévő víztömeget.
Ez a víz, amely a Csendes- és az Atlanti-óceánból származik,
ma melegebb, mint valaha.
A feláramlás titkos bejáratként szolgál,
és elősegíti a hő beszivárgását a cirkumpoláris áramlatba,
ami tovább fokozza az olvadást.
A védvonal áttörése nyomán
a nyarak olyan szélsőségessé váltak, hogy a félsziget körüli tengeri jég
egyre gyérebbé vált.
Ez az eddig feljegyzett legsúlyosabb jégveszteség.
Nincs jég,
ami alatt táplálkozhatnának, így a krillek zöme elhagyta e vizeket,
számos tőlük függő állattal együtt.
A tengeri jég utolsó fennmaradó darabjai a fjordok védelmében rejtőznek,
és itt állja a sarat egy jégtől függő élőlény,
aki nem adja fel egykönnyen.
A rákevő fóka.
E robusztus fiatal hím olyan szívós, amilyen csak lehet.
Igazi harcos.
És erről számos sebhely tanúskodik.
A tengeri jégen született,
és soha nem tette az uszonyát a szárazföldre.
De az utóbbi időben
világa felismerhetetlenné vált.
Megtalálta azon kevés megmaradt jégdarabok egyikét,
amelyekre ki tud húzódni.
És itt csatlakozik hozzá egy másik fókafaj egyede,
egy Weddell-fóka, aki szintén menedéket keres.
Az öböl szokatlanul csendes.
Kardszárnyú delfinek.
Az Antarktisz gyilkos bálnái.
Ám ők nem akármilyen gyilkos bálnák,
hanem fókavadászok...
és minden kijáratot biztosítottak.
A fókák számára a tengeri jég most mentőtutajjá vált.
Szerencsére a jég éles szélei
megakadályozzák, hogy az orkák vékony bőrükkel
túl közel kerüljenek hozzájuk.
Amíg a fókák a tutajon maradnak, biztonságban vannak.
Ám ez a csapat nem tágít.
Együttes munkával, minden erejüket bevetve egyetlen nagy orrhullámot hoznak létre.
A rákevő azonnal visszamászik,
nyomában a Weddell-fókával.
De a hullámvadászok
csak most kezdenek belejönni.
A lassabban mozgó és több testzsírral rendelkező Weddell
a könnyebbik célpont.
És a rákevőkkel ellentétben
a Weddell-fókák nem született harcosok.
A Weddellre gyors halál vár.
De a vadászat
még nem ért véget.
Ezek a gyilkos bálnák nehezen találnak elegendő táplálékot.
A harcias rákevő
nem a legkedveltebb zsákmányuk.
De mivel a tengeri jég gyér,
azt eszik, amit találnak.
Míg újra csapatba verődnek,
a fóka megragadja a lehetőséget, hogy elslisszoljon.
Egy két másik jégtömb közé szorult jégdarab
megóvja őt rohamuktól.
Ám taktikai intelligenciájukról megdöbbentő tanúságot téve
a gyilkos bálnák elkezdik kiszabadítani a jégdarabot.
Ez a nagyobb jégdarab talán véget vet a hajszának.
De a vadászok még nem végeztek.
A felszín alatti hullámok sorozata segítségével...
lebontják, ami megmaradt.
Most alulról dolgozva igyekeznek
felborítani a jégdarabot.
De a rákevő fóka még nem adja fel a harcot.
Ám bármennyire is próbálkozik,
nem tudja lerázni őket.
Végül nincs hová menekülnie.
Négyórányi szüntelen ostrom után
teljes mértékben kimerült.
Ám a hullámok egyre kisebbek...
és kevésbé erőteljesek.
A gyilkos bálnák is kimerültek.
Te nyertél.
A gyilkos bálnák bizonytalan jövő elé néznek.
A világon mindössze körülbelül 100 ilyen specialista hullámvadász él.
Ahogy a tengeri jég gyérül, úgy hanyatlanak kilátásaik is.
Ha elveszítik képességüket, hogy így vadásszanak,
mi őket veszítjük el.
Az Antarktisz élővilága a tengervíz fagyásától függ.
Még mélyen a felszín alatt is.
Mert minden évben, ahogy lehűl,
250 billió tonnányi felszíni víz zúdul a mélybe,
magával ragadva a nagy áramlatot.
Több mint 900 méter mélyen a sötétség és a hideg
a roppant nyomással párosulva
lelassítja az élet ritmusát.
Itt, a Déli-óceán fenekén élnek...
Földünk legidősebb állatai.
Ez a vulkánszivacs már a piramisok építése előtt is élt.
Egy-egy példány akár 15 000 évig is élhet.
A Déli-óceán számtalan mélytengeri élőlény szülőhelye.
És a nagy áramlattal utazva
ezek az Antarktisztól távolabb is elterjedtek.
Így napjainkra
e különös és csodálatos lények...
minden óceán mélyére eljutottak.
Fényt derítve azon tényre,
hogy az áramlatnak hála a Déli-óceán szorosabb kapcsolatban áll a többivel,
mint azt valaha hittük.
Bolygónk szívverése ez a víztest,
mivel hideg vízáramot pumpál fel a mélyből,
mely tovább hajtja a globális óceáni áramlatot...
az egyik óceántól a másikig vezető 120 700 kilométeres útja során.
Egyetlen egybefüggő víztömeget alkotva ezáltal,
amely a mi egyetlen nagy óceánunk.
De mivel az áramlat minden óceánt összeköt,
amit egy helyen teszünk,
az mindenütt hatással lehet az életre.
Egy szemétdarab az áramlattal sodródva a világ másik felére is eljuthat.
Tevékenységeinknek köszönhetően
óceánjaink hőmérséklete minden korábbinál magasabb.
Ahogy az áramlat e hőt szétteríti a világon,
a halpopulációk is vándorolnak...
ami megnehezíti a védelmüket.
A jég olvadása pedig felgyorsul...
ami magának a nagy áramlatnak a jövőjét is veszélyeztetheti.
Nélküle...
időjárásunk a mainál is szélsőségesebbé válna.
Ha nem őrizzük meg óceánjaink egészségét,
ők sem tudják tovább biztosítani jólétünket.
Mégis itt, a Déli-óceánon
bizonyítottuk, hogy tudunk cselekedni,
ha valami igazán fontos.
Ez a déli simabálna élő bizonyíték erre.
Egy időben addig vadásztuk őket,
mígnem kevesebb mint 100 szaporodó nőstény maradt.
Az utolsó pillanatban azonban a világ országai összefogtak,
hogy megvédjék a nagy bálnákat.
És a déli simabálnák populációja figyelemre méltó módon helyreállt.
Ma több ezer példányuk kel útra az Antarktisztól,
hogy Ausztrália déli partjainál szaporodjanak.
Ez bizonyíték arra,
hogy ha esélyt adunk az óceán élővilágának, az helyreállhat.
És ha egy fajt visszahozhatunk a kihalás széléről,
akkor bizonyára együtt tudunk működni
óceánjaink egészségének helyreállításában is.
Egyre többen teszünk valamit.
Eltakarítjuk szemetünket.
Elköteleződünk a károsanyag-kibocsátás csökkentése mellett.
Megóvjuk a fajokat...
és élőhelyeiket.
Ha most cselekszünk,
még hatalmunkban áll, hogy elősegítsük
a mi egyetlen nagy óceánunk gyógyulását.
A feliratot fordította: Büki Gabriella