EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
VORES VERDENSHAVE
I vores fjerneste hav...
...over 1.600 kilometer fra det nærmeste kontinent.
Zavodovski-øen.
Den oplever ofte vulkanudbrud,
har sparsom vegetation...
...og hærges af storme.
Men Zavadoski er hjem for over 2.000.000
rempingviner.
De er her, fordi det omkringliggende vand leverer
noget af det bedste fiskeri på planeten.
Disse unge er vant til at få deres måltider leveret.
Udfordringen kommer for dem, der skal levere dem.
En mor-rempingvin...
...fyldt op med krill til sine unger.
Én ting er i vejen for hende.
De store klipper, der omgiver denne ø-fæstning.
Det er svært nok at komme ned.
Hvordan kommer hun op?
Hun kan klatre op ad klipperne.
Måske er løsningen ikke at kæmpe imod havet,
men at ride på det.
At følge strømmen.
Men strømmen
løber begge veje.
Det skummende vand viser ingen nåde.
For at have en chance for at få mad til sine unger
må hun stramme hageremmen...
...og gøre sig klar...
...til at ride på den allerstørste bølge.
Klarede den!
Nu til den sidste udfordring.
En 1,6 kilometer lang klatretur op ad siden på en aktiv vulkan...
...for at levere den dyrebare last.
Den mægtige rempingvin beviser, at er man hårdfør, bliver man belønnet
i det allermest isolerede hav.
SYDHAVET
Sydhavet omslutter Antarktis totalt.
Det er hjemsted for det koldeste vand på planeten,
hvor vintre kan blive så kolde som -45 grader.
Og der er vindstød på op mod 320 kilometer i timen.
Dette fjerntliggende hav er der, hvor den globale havstrøm er kraftigst
og har beskyttet skjulte verdener.
I udkanten af Sydhavet ligger Australiens sydkyst.
Dens kolde vand er hjem for ekstraordinære arter.
Og mange findes kun her.
Lige ud for kysten
lever håndfisken.
En af få fisk, der foretrækker at gå frem for at svømme.
Og denne plettede håndfisk er en af de sjældneste fisk i verden.
Der findes færre end 3.000,
som gør det, hun bevogter, ekstremt dyrebart.
Hun har lagt sine æg det eneste sted, hun kan. På en havtulipans stængel.
De er hævet fra den mudrede bund og er forankret mod strømmen.
Men de dingler til frit skue for sultne naboer.
Heldigvis for hendes æg...
...er hun en hårdfør mor.
Halepisk...
...ordner eremitkrebs.
Kæmpesnegle bliver bidt og må trække sig.
Hun har et svar til enhver angriber.
Men selv hun
har en nemesis.
En enorm søstjerne, der vejer ti gange så meget som hende.
Hver af dens hundrede fødder kan føle,
smage og lugte.
Og de har låst sig fast på lugten af hendes æg.
Det er nyttesløst at bide og skubbe.
Den er ustoppelig.
Men hun kan ikke give op.
Så hun gør noget risikabelt.
Hun tilbyder sig selv til søstjernen...
...i et desperat forsøg på at lokke den væk fra æggene.
Det virker som et bemærkelsesværdigt offer.
Men så...
...slipper hun fri.
Takket være hårdføre mødre som hende har plettede håndfisk stadig en chance.
I Sydhavet må du gøre det nødvendige for at overleve.
Og jo længere sydpå, du kommer, jo mere fjendtligt bliver havet.
Den store strøm løber rundt om Sydhavet.
En roterende vandvæg,
der er op til fire kilometer dyb og 1.600 kilometer bred.
Den kaldes den Cirkumpolare Strøm.
Og på dens vej...
...ligger South Georgia,
en af de mest fjerntliggende øer i verden.
Men i et par uger hvert forår...
...bliver den det mest travle sted.
En tæthed af kystnært dyreliv, der ikke findes noget andet sted.
Det er yngletid,
og hver eneste centimeter af denne strand anfægtes
af kæmper.
Han-søelefanter,
der kæmper for retten til at avle.
De bliver op til seks meter lange og vejer mere end 3.600 kg.
Disse håndhævere er store og slemme.
Men selv den ultimative hårde negl
var engang lille.
En baby, der blev født for få timer siden.
Han vil møde mange udfordringer, før han selv bliver en kæmpe.
Først skal han udfylde sin store fødselsdagsdragt
med sin mors rige mælk.
For han har konkurrence.
En sydpolarkjove,
som hellere end gerne stjæler fra en baby.
Denne kjove vil finde et lettere mål,
og ungen har lært en lektie.
Hold dig tæt på mor.
Men næste prøve bliver ikke så let.
Stranden er overfyldt, og spændingerne tager til.
Store hanner vil gøre alt for at forsvare deres territorier.
De er ligeglade med, hvem der fanges i krydsilden.
At blive knust er den hyppigste dødsårsag blandt nyfødte.
Men i dag har denne lille unge fået en chance til.
Og mor har ikke forladt hans side.
I løbet af de næste tre uger vil han tage 70 kilo på,
og så ændrer alt sig.
For en dag vågner han og får et forfærdeligt chok.
Mor er væk.
Hun har givet ham næsten halvdelen af sin kropsvægt i mælk
og skal vende tilbage til havet for at spise.
Han kan ikke følge efter hende, for han kan ikke svømme.
Han skal finde et sikkert sted, hvor han kan lære det.
Men han bliver nemt
distraheret.
Det afgørende øjeblik for enhver søelefantunge
er deres første kontakt med vand.
I vandet sker der en ekstraordinær reaktion.
Han holder vejret.
Hans puls falder.
Blodet føres til hans hjerne.
Det er første skridt på hans rejse...
...mod at blive et havpattedyr.
Men han har meget at lære.
Efter en måneds træning i lavvandet med andre unger...
...er han klar til at tage ud i havet for første gang.
I løbet af de næste par år
vil han lære at holde vejret i mere end to timer
og dykke ned til en dybde på over 1.800 meter.
Og en dag kommer han tilbage til disse kyster
som den største og sejeste sæl i vores verdenshave.
Fra South Georgia
flyder den store strøm videre med over 140 mio. kubikmeter i sekundet.
Den drives af voldsomme vinde og jordens rotation,
og den bliver den kraftigste bevægelse af vand på planeten.
En gigantisk barriere mod de andre have.
Og i dens midte ligger det mest isolerede kontinent af dem alle.
Antarktis.
Tretten millioner kvadratkilometer
frossen ødemark.
Mange af kontinentets store gletsjere strækker sig ud fra fastlandet
som flydende isbanker på havets overflade.
Ved havets sydligste punkt skubber strømmen under Ross Ice Shelf,
som er større end Californien.
Isen her kan være over 240 meter tyk.
Men der hvor strømmen flyder,
er der liv.
Hvirvelløse dyr har eksisteret hernede, tilsyneladende uden at ændre sig,
i millioner af år.
De skriger alle efter næste måltid.
Deriblandt en antarktisk havedderkop.
Han er på størrelse med en tallerken...
...og har måske ikke spist i flere måneder.
Der er stor konkurrence her,
så det ændrer sig næppe foreløbigt.
Han skal finde et sted, hvor han har fordelen.
Et sted, hvor vandet er så koldt, at det er lige ved at fryse.
Hvor iskrystaller kan fremkomme på enhver overflade, de rører ved,
som derved danner ishuler.
Men deres skønhed skjuler deres farlighed.
For ethvert væsen, der rører isen her,
kan blive fanget.
Men al den fare
er en risikabel mulighed...
...for havedderkoppen.
Ved at bruge sine lange, spinkle ben...
...lister han over isen...
...og passer på ikke at udløse dens greb...
...og slubrer geléen i sig.
Hvem skal bruge et spind, når du har en ishule?
De superkolde forhold opretholdes af den Cirkumpolare Strøm,
som virker som en fryseboks, der holder kulden inde.
Idet vinteren sænker sig,
fryser havets overflade rundt om Antarktis til et stort stykke is.
Det breder sig over 18 mio. kvadratkilometer...
...og er det perfekte dække for de vigtigste dyrearter i Sydhavet.
Et dyr med umådelig magt over andre.
Antarktisk krill.
Billioner af disse små, rejeagtige krebsdyr lever af algerne,
der vokser under havisen.
Man mener, at deres samlede vægt er på over 400 millioner ton.
Den største masse af noget vildt dyr.
Når sommeren kommer, smelter isen,
og krilljægere kommer til.
Lokale æselpingviner.
Store hvaler, der har rejst tusindvis af kilometer.
Det er det store årlige festmåltid.
Så kommer vinteren, hvalerne rejser, og havet fryser til igen.
Kun de mest hårdføre bliver tilbage.
Så de kan ikke flyve?
Kejserpingviner.
Efter to lange uger til søs
skal disse forældre tilbage til deres unger,
som venter på tykkere havis, adskillige kilometer væk.
Selvom de lige har gennemført en episk svømmetur,
går de hurtigt over på banen.
De har det tekniske udstyr, der kræves for at overleve under ekstreme forhold.
Tykt spæk beskytter dem mod kulden.
En vandtæt fjerdragt holder dem tørre.
Selv deres ben er fjerklædte.
Enhver tilpasning er forfinet af evolution til at udholde vores strideste hav.
De er næsten nået sikkert hjem,
da det uventede...
...sætter en stopper for alt.
Alle kejserpingviners liv afhænger af tilstedeværelsen af denne havis.
En lille revne kan virke harmløs for os,
men for dem signalerer det en skræmmende forandring.
Og selvom de måske ikke ved hvorfor, kan de med rette være bekymrede.
Klimakrisen er nået til vores verdenshaves mest isolerede region.
Pingvinernes verden lider under rekordstore hedebølger,
op til 28 grader over normalen.
Hvis havisen smelter, før ungerne udvikler vandtætte fjerdragter,
vil de drukne.
Flere kolonier har allerede oplevet at isen smelter tidligt,
som har forårsaget titusindvis af ungers død.
For naturens mest hårdføre udholdenhedsspecialist
er det måske den sværeste udfordring.
Forskere frygter, at hvis opvarmningen fortsætter,
så vil vi måske ikke have kejserpingviner i Sydhavet, når vi når århundredeskiftet.
Strømmen fortsætter sin rejse,
og dens vej indsnævres ved den antarktiske halvø,
hvor hård vind og stærke strømme driver dybt vand op til overfladen.
Det her vand, der kommer fra Stille- og Atlanterhavet,
er varmere i dag end nogensinde før.
Opstigningen fungerer som en hemmelig indgang,
så varmen kan trænge ind i den Cirkumpolare Strøm,
som bidrager til smeltningen.
Dets forsvar er brudt ned,
og somrene er blevet så ekstreme, at havisen omkring halvøen...
...er blevet mere og mere sparsom.
Det største istab, vi har registreret.
Uden is, de kan spise under, har de fleste krill forladt området...
...sammen med mange af dyrene, der afhænger af dem.
Noget af den sidste havis beskyttes dybt inde i fjordene,
og her står et isafhængigt dyr fast,
som ikke går ned uden kamp.
Krillsælen.
Denne unge han er ekstremt hårdfør.
Han er en fighter.
Og hans ar beviser det.
Han blev født på havisen og har aldrig sat luffe på fastlandet.
Men på det seneste
er hans verden blevet uigenkendelig.
Han har fundet et af de få stykker is, hvor han kan være.
Og han får selskab af en anden sælart,
en weddelsæl, som også søger tilflugt.
Bugten er usædvanlig stille.
Spækhuggere.
Antarktis' dræberhvaler.
Men de er ikke almindelige dræberhvaler.
De er sæljægere.
Og de har afspærret alle udgangene.
For sælerne er havisen en redningsflåde.
Heldigvis forhindrer isens kanter,
at dræberhvalerne med deres tynde hud kommer for tæt på.
Så længe sælerne bliver på redningsflåden, er de i sikkerhed.
Men denne flok skal ingen vegne.
De arbejder sammen og skaber en stor bovbølge.
Krillsælen kommer straks op igen,
og weddellsælen halter bagefter.
Men bølgejægerne...
...er kun lige begyndt.
Weddellsælen er langsommere og har mere kropsfedt,
så den er det nemme mål.
Og i modsætning til krillsælen
er weddellsæler ikke naturlige fightere.
Det er en hurtig død for weddellsælen.
Men jagten...
...er ikke forbi.
Dræberhvalerne kæmper med at finde nok mad.
Den iltre krillsæl...
...er ikke deres yndlingsbytte.
Men uden meget havis tager de, hvad de kan få fat i.
De omgrupperer,
og han griber chancen til at slippe væk.
Et stykke is, der sidder fast mellem to andre, beskytter ham mod deres angreb.
Men i en forbløffende fremvisning af taktisk intelligens
begynder dræberhvalerne at få isen fri.
Det større stykke bør stoppe jagten.
Men jægerne er ikke færdige.
Ved hjælp af en række underjordiske bølger...
...skiller de isen ad.
Nu arbejder de nedefra...
...for at vælte isen.
Men krillsælen har stadig kampgejst.
Men uanset hvor meget han forsøger,
kan han ikke ryste dem af sig.
Indtil der intet tilflugtssted er.
Efter fire timer med uafbrudte angreb...
...er han totalt udmattet.
Men bølgerne bliver mindre.
Og mindre kraftfulde.
Dræberhvalerne er også udmattede.
Du vinder.
Dræberhvalerne drager ud mod en usikker fremtid.
Der findes kun omkring 100 af disse specialiserede bølgejægere i verden.
Når havisen forsvinder, gør deres udsigter det samme.
Hvis de ikke længere kan jagte på denne måde, så mister vi også dem.
Alt dyreliv i Antarktis afhænger af, at havet fryser til.
Selv dybt under havoverfladen.
For hvert år, når det bliver koldere,
styrter 250 billioner ton overfladevand ned i dybet...
...og tager den store strøm med sig.
På 900 meters dybde medvirker mørke og kulde samt et enormt tryk
til at bremse livets tempo.
Her, på bunden af Sydhavet,
findes de ældste levende dyr på Jorden.
Denne vulkansvamp var i live, før pyramiderne blev bygget.
De kan leve i 15.000 år.
Sydhavet er fødestedet for utallige dybhavsdyr.
Og ved at ride på den store strøm har de spredt sig ud fra Antarktis.
Så i dag har det sære og vidunderlige...
...fundet vej til dybet i alle verdenshave.
Det afslører, at takket være strømmen
er Sydhavet mere forbundet, end vi kunne have forestillet os.
Det er planetens hjerte,
som pumper en kold, dyb vandstrøm ud, hvilket driver den globale havstrøm...
...på dens 120.000 kilometer lange rejse fra et verdenshav til det næste.
Det danner en sammenkoblet vandmasse,
der er vores store hav.
Men fordi strømmen forbinder alle havene,
kan vores handlinger hvor som helst...
...påvirke liv overalt.
Et stykke affald båret af strømmen kan ende på den anden side af jorden.
Grundet vores handlinger er vores verdenshave varmere end nogensinde.
Strømmen breder denne varme ud i verden, og fiskebestande er i bevægelse,
som gør dem sværere at beskytte.
Og isen smelter i svær grad,
hvilket kan true den store strøms fremtid.
Uden den...
...ville vejret blive endnu mere ekstremt.
Hvis vi ikke holder havene sunde,
kan de måske ikke længere understøtte os.
Men her i Sydhavet
har vi vist, at vi kan steppe op, når det er allermest afgørende.
Denne sydlige rethval er et levende bevis på det.
Engang jagtede vi hendes slags, indtil der var færre end 100 ynglende hunner tilbage.
Men i 11. time gik lande i hele verden sammen om
at beskytte store hvaler.
Og sydlige rethvaler er kommet bemærkelsesværdigt godt igen.
I dag tager tusindvis af dem fra Antarktis for at yngle på Australiens sydkyst.
Det beviser, at hvis vi giver livet i havet en chance, kan det komme sig.
Og hvis vi kan hjælpe med at redde en dyreart fra randen af udryddelse,
kan vi vel nok arbejde sammen
om at gøre vores verdenshave sunde igen.
Flere og flere af os tager affære.
Vi rydder op efter os.
Vi lover at reducere emissioner.
Vi beskytter arter...
...og deres hjem.
Hvis vi handler nu,
har vi stadig evnen til at helbrede vores store hav.
Tekster af: Niels M. R. Jensen