DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
NAŠE OCEÁNY
V našem nejodlehlejším oceánu...
KOMENTÁŘ: BARACK OBAMA
...téměř dva tisíce kilometrů od nejbližšího kontinentu
leží Zavadovského ostrov.
Má stále aktivní vulkán,
řídkou vegetaci
a sužují ho bouře.
Přesto je Zavadovského ostrov domovem více než dvou milionů tučňáků uzdičkových.
Zdržují se tu, protože okolní vody nabízejí
ty nejlepší podmínky pro rybolov na světě.
Tihle mladíci jsou zvyklí na jídlo s donáškou.
Pro ty, kdo jim jídlo nosí, je to však nelehký úkol.
Samice tučňáka
má plné břicho krilu pro svá mláďata.
V cestě jí stojí jediná věc.
Strmé útesy, jimiž je tato ostrovní pevnost obehnána.
Už jen dostat se dolů je velmi těžké.
Jak se dostane nahoru?
Mohla by se vydrápat po kamenech.
Možná není řešení s oceánem bojovat,
ale svézt se na něm.
A jít s proudem.
Jenže proud teče oběma směry.
Zpěněná voda nezná slitování.
Aby máma vůbec dokázala donést mláďatům potravu,
bude si muset přitáhnout uzdičku,
sebrat veškerou odvahu
a nasednout na tu největší vlnu.
Dokázala to!
A teď poslední náročný úkol.
1,5 kilometru dlouhý výšlap po úbočí aktivní sopky,
v jehož cíli předá drahocenný náklad.
Tučňák uzdičkový nám dokazuje, že ten, kdo se nevzdává, může mít užitek
i z tohoto nejodlehlejšího oceánu světa.
JIŽNÍ OCEÁN
Jižní oceán ze všech stran obklopuje Antarktidu.
Tvoří ho nejstudenější vody na naší planetě.
V zimě tu může teplota klesnout pod -45 stupňů.
Vítr tu dosahuje rychlosti 320 km/h.
Světový mořský proud je v tomto odlehlém oceánu nejsilnější
a dlouho jeho skryté světy chránil.
U vnějšího okraje Jižního oceánu leží pobřeží jižní Austrálie.
Ve zdejších chladných vodách žijí neobvyklé živočišné druhy.
Mnoho z nich jinde nenajdeme.
Hned u pobřeží žije udicovka.
Jedna z mála ryb, která dává přednost chůzi před plaváním.
A tato udicovka tasmánská patří mezi nejvzácnější ryby na světě.
Žije jich sotva tři tisíce kusů.
To, co ryba střeží, je tedy mimořádně vzácné.
Nakladla jikry na jediné možné místo,
na stvol této sumky.
Zvedla je tím z písčitého dna a ukotvila, aby je neodnesl proud.
Teď je však mají přímo na očích
hladoví sousedé.
Její snůška má štěstí,
že má pěkně drsnou mámu.
Šlehnutí ocasem...
vyřídí raka poustevníčka.
Kousance donutí mořského slimáka dát se na ústup.
Poradí si s každým vetřelcem.
Ale i ona se má koho bát.
Blíží se obří mořská hvězdice, desetkrát těžší než udicovka.
Každá z několika set panožek má vlastní hmat,
chuť i čich.
A teď mají na radaru vůni jejích vajíček.
Kousání i odstrkování je marné.
Je nezastavitelná.
Ale matka se nedokáže vzdát.
Tak podnikne riskantní krok.
Nabídne se hvězdici sama
v zoufalém pokusu odlákat ji od svých jiker.
Zdá se, že jde o pozoruhodnou sebeoběť.
Ale pak...
hvězdici upláchne.
Díky houževnatým maminkám, jako je tato,
mají udicovky tasmánské stále šanci na úspěch.
V Jižním oceánu musí každý udělat pro své přežití maximum.
A čím dál víc na jih je oceán nepřátelštější.
Velký mořský proud obtéká Jižním oceánem celou Antarktidu.
Rotující masa vody,
až 4 km hluboká a 1 600 km široká,
se nazývá Antarktický cirkumpolární proud.
A v cestě mu stojí
Jižní Georgie,
jeden z nejodlehlejších ostrovů světa.
Přesto je na něm každé jaro několik týdnů
mimořádně rušno.
Tolik volně žijících zvířat na jednom pobřeží se jinde nenajde.
Je období rozmnožování
a každý centimetr této pláže se stává předmětem boje gigantů.
Samci rypoušů
na břehu bojují o svá práva k páření.
Na délku měří až 6 metrů a mohou vážit přes 3,5 tuny.
Tito vymahatelé práv jsou velcí a zlí.
Ale i ten největší drsňák byl kdysi mládětem.
Tohle miminko se narodilo před pár hodinami.
Než se samo stane obrem, bude čelit mnoha výzvám.
Nejdřív však musí svůj nadměrně velký novorozenecký kožich vycpat
tučným mateřským mlékem.
Protože tu má konkurenci.
Chaluhu antarktickou,
která se nerozpakuje okrást miminko.
Chaluha mizí, aby si našla snazší cíl,
a mládě se poučilo.
Musí se držet u mámy.
Ale jeho další zkouška už tak snadná nebude.
Na přeplněné pláži roste napětí.
Obří samci se při obraně teritoria nezastaví před ničím.
Je jim jedno, kdo se do přestřelky přimotá.
Umačkání je nejčastější příčinou smrti novorozených rypoušů.
Ale dnes tohle mládě dostalo novou šanci.
Maminka ho zatím nikdy neopustila.
Během následujících tří týdnů přibere kolem 70 kilogramů
a pak se všechno změní.
Protože jednoho dne se probudí a čeká ho strašný šok.
Máma je pryč.
V mateřském mléce mu dala téměř polovinu své váhy,
a tak se musí vrátit do oceánu, aby se znovu vykrmila.
Mládě s ní jít nemůže, protože neumí plavat.
Musí si najít bezpečné místo, kde se to naučí.
Ovšem zatím se nechá... snadno rozptýlit.
Klíčový moment pro každé rypouší mládě
je jeho první kontakt s vodou.
Když se ponoří, dojde k mimořádné reakci.
Mládě zadrží dech.
Zpomalí se mu tep.
Do mozku mu proudí více krve.
Je to první krok na jeho cestě
stát se mořským savcem.
Ale musí se ještě hodně učit.
Po měsíci, kdy s ostatními mláďaty trénoval na mělčině,
je připraven se poprvé ponořit do oceánu.
V následujících letech
se naučí trávit pod vodou i dvě hodiny na jeden nádech
a potápět se do hloubky až dva kilometry.
A jednoho dne se k těmto břehům vrátí
jako největší a nejotrlejší ploutvonožec našich oceánů.
Z Jižní Georgie
se velký mořský proud valí rychlostí 140 milionů krychlových metrů za sekundu.
Je hnán zběsilým větrem a rotací Země.
Jde o nejmocnější pohyb vodní masy na naší planetě
a o obrovskou bariéru vůči ostatním oceánům.
A v samém středu oceánu leží náš nejizolovanější kontinent.
Antarktida.
14 milionů čtverečních kilometrů zmrzlé divočiny.
Mnoho rozsáhlých antarktických ledovců vybíhá z pevniny
v podobě ledových plošin plujících na hladině oceánu.
Na nejjižnějším okraji oceánu
se proud tlačí pod Rossův šelfový ledovec,
který je větší než Kalifornie.
Led tu dosahuje tloušťky až 250 metrů.
A tam, kde teče proud,
je také život.
Bezobratlí tu žijí ve zdánlivě nezměněné podobě
už miliony let.
A dožadují se dalšího jídla.
Jako tato antarktická nohatka.
Je velká asi jako talíř
a zřejmě nejedla už několik měsíců.
A vzhledem ke konkurenci
se to v dohledné době těžko změní.
Proto se musí vydat tam, kde bude mít výhodu.
Na místo, kde je voda tak ledová, že se málem mění v led.
Kde mohou ledové krystaly růst na všem, čeho se dotknou,
a vytvářet ledové jeskyně.
Ač krásné, jsou velmi nebezpečné.
Protože každý tvor, který se ledu dotkne,
se může ocitnout v pasti.
Ale pro nohatku je tato nebezpečná situace
riskantní šance.
Na svých dlouhých, tenkých nožkách
se kradmo pohybuje po ledě,
dává pozor, aby se jím nenechala sevřít
a v klidu si slupne k večeři medúzu.
Na co snovat pavučinu, když je k mání ledová jeskyně?
Tyto extrémně chladné podmínky se udržují díky cirkumpolárnímu proudu,
který funguje jako mrazicí box zadržující chlad.
A s příchodem zimy
hladina oceánu kolem Antarktidy zmrzne a vytvoří rozsáhlou vrstvu pevného ledu.
Pokrývá až 18 milionů kilometrů čtverečních
a nabízí dokonalý přístřešek pro nejdůležitější živočišný druh
Jižního oceánu.
Nad ostatními má nezměrnou moc.
Krunýřovka krillová.
Triliony těchto drobných korýšů podobných krevetám se živí řasami,
které rostou pod mořským ledem.
Celková hmotnost krilu se odhaduje na 400 milionů tun.
To je největší masa jakýchkoli volně žijících živočichů.
Když přijde léto, led roztaje
a na místo dorazí lovci krilu.
Místní tučňáci oslí.
Velryby, které urazily tisíce kilometrů.
Je to každoroční obrovská hostina.
Pak přijde zima, velryby odtáhnou a moře opět zamrzne.
Zůstanou jen ti nejotrlejší.
Kdo řekl, že neumí létat?
Tučňáci císařští.
Po plných dvou týdnech na moři
se rodiče musí vrátit ke svým mláďatům,
která čekají na silnějším, několik kilometrů vzdáleném mořském ledu.
Ač právě absolvovali mimořádně dlouhý plavecký úsek,
musí se rychle přezbrojit na suchozemskou trať.
Disponují technickou výbavou nutnou pro přežití v extrémních podmínkách.
Před mrazem je chrání silná vrstva tuku.
V suchu je udržuje vodotěsné peří.
I nohy mají opeřené.
Každý úprava byla evolucí vybroušena pro pobyt v našem nejdrsnějším oceánu.
Když už byli skoro doma,
zarazilo je
něco nečekaného.
Život tučňáka císařského bytostně závisí na přítomnosti mořského ledu.
Nám se malá trhlina v ledu může zdát neškodná,
ale pro ně je to známka zlověstných změn.
Možná ani nevědí proč, ale obávají se právem.
Klimatická krize už zasáhla i nejizolovanější oblast našich oceánů.
Svět tučňáků trpí rekordními vlnami veder,
až o 28 stupňů Celsia nad normálem.
Pokud mořský led roztaje dřív, než mláďatům naroste nepromokavé peří,
utopí se.
Mnohé kolonie už předčasnou ztrátu ledu zažily
a zahynuly kvůli tomu desítky tisíc mláďat.
Pro nejtvrdší vytrvalce v přírodě
to může být ta nejtěžší výzva.
Vědci se bojí, že pokud bude oteplování pokračovat,
může být Jižní oceán do konce století bez tučňáků císařských.
Mořský proud pokračuje ve své pouti
a nyní mu jeho cestu zužuje Antarktický poloostrov,
kde prudké větry a silné proudy
vytlačují hlubší vodu směrem k hladině.
Tato voda, která pochází z Tichého a Atlantského oceánu,
je dnes teplejší než kdy dřív.
Výstup hlubinné oceánské vody vytváří tajný vchod,
kterým teplo proniká do cirkumpolárního proudu,
což přispívá k dalšímu tání ledu.
Bariéra byla prolomena
a léta jsou teď tak extrémní, že je mořský led kolem poloostrova
čím dál vzácnější.
Jde o největší úbytek ledu od začátku doby měření.
Bez ledu, pod nímž se krmí,
většina korýšů tvořících kril tyto vody opustila.
S mnoha dalšími zvířaty, která jsou na ledu závislá.
Poslední zbytky mořského ledu jsou chráněny hluboko ve fjordech.
A na něm se zuby nehty drží tvor závislý na ledě,
který se nehodlá vzdát bez boje.
Tuleň krabožravý.
Tento drsný mladý samec je neuvěřitelný tvrďák.
A bojovník.
Jeho jizvy jsou toho důkazem.
Narodil se na mořském ledě a v životě se ploutví nedotkl pevniny.
Ale poslední dobou
se jeho svět změnil k nepoznání.
Našel jednu z mála zbylých ker, na kterých si může odpočinout.
A přidal se k němu další příbuzný druh,
tuleň Weddellův, který také hledá útočiště.
Zátoka je nezvykle tichá.
Kosatka.
Antarktická „velryba zabiják“.
Ale tyhle kosatky nejsou ledajací „zabijáci“.
Jsou to lovci tuleňů.
A hlídají všechny únikové východy.
Ledová kra teď tuleňům slouží jako záchranný člun.
Ostré hrany ledu naštěstí kosatkám a jejich tenké kůži nedovolí
dostat se příliš blízko.
Dokud se tuleni na člunu udrží, jsou v bezpečí.
Ale tohle stádo hned tak neodejde.
Semkne se a společnými silami vytvoří velkou příďovou vlnu.
Tuleň krabožravý se okamžitě vrátí,
tuleň Weddellův je v závěsu.
Ale dorážející lovci
se teprve zahřívají.
Tuleň Weddellův, který je pomalejší a má větší množství tuku,
je snadnější cíl.
A na rozdíl od toho krabožravého
není tuleň Weddellův rozený bojovník.
Pro tuleně Weddellova je to rychlá smrt.
Ovšem lov
ještě neskončil.
Kosatky mají potíže sehnat dostatek potravy.
Tuleň krabožravý
není jejich nejoblíbenější kořist.
Ale když není dost mořského ledu,
berou, co se dá.
Když se přeskupují,
tuleň využije vhodné chvíle a uplave.
Před napadením ho chrání kus ledu zaklíněný mezi další dvě kry.
Kosatky však projeví neskutečnou taktickou inteligenci
a začnou sevřenou kru uvolňovat.
Tenhle větší kus by je měl zastavit.
Ale lovci stále nemají dost.
Pomocí série podpovrchových vln
rozbourají zbytek kry.
Teď pracují zdola na tom,
aby kru převrhly.
Tuleň ale stále neztrácí bojovnost.
Jenže ať dělá, co dělá,
nemůže je setřást.
Už není kam utéct.
Po nepřetržitém čtyřhodinovém útoku
je úplně vyčerpaný.
Ale vlny jsou menší
a slabší.
Kosatky jsou taky vyčerpané.
Vyhrál jsi.
Kosatky míří vstříc nejisté budoucnosti.
Těchto specialistů na lov pomocí vln je na světě jen asi sto.
S úbytkem mořského ledu se tenčí i jejich lovecké vyhlídky.
Pokud ztratí schopnost lovit tímto způsobem,
ztratíme my je.
Veškerá antarktická příroda je závislá na zamrzání moře.
I hluboko pod hladinou.
Protože každý rok, když se ochlazuje,
vtrhne 250 bilionů tun povrchové vody do hlubin
a stáhne s sebou i velký mořský proud.
V kilometrové hloubce se ve tmě, chladu a enormním tlaku
zpomaluje tempo života.
Tady, na dně Jižního oceánu,
pobývají nejstarší žijící živočichové na Zemi.
Tato sopečná houba žila dřív, než byly postaveny pyramidy.
Dožívá se i 15 000 let.
Jižní oceán je rodiště mnoha hlubinných tvorů.
A tím, že se svezou s mořským proudem, se šíří i mimo Antarktidu.
Takže dnes
se tito podivně krásní tvorové
dostali do hlubin všech světových oceánů.
Ukázalo se, že díky mořským proudům
je Jižní oceán propojen s těmi ostatními daleko víc, než jsme si mysleli.
Je to tlukoucí srdce planety,
které pumpuje studenou vodu z hlubin a napájí s ní světový mořský proud
na jeho 120 000 km dlouhé cestě z jednoho oceánu do druhého.
Tvoří jeden propojený vodní útvar,
tedy náš jediný obří oceán.
A protože mořský proud spojuje všechny oceány,
to, co uděláme na jednom místě,
může ovlivnit život kdekoli jinde.
Odpad, který odnese proud, může skončit na druhém konci světa.
Vlivem lidské činnosti jsou nyní naše oceány nejteplejší v historii.
Tím, že proud odnáší toto teplo do celého světa,
stěhují se rybí populace
a je stále těžší je chránit.
Zrychluje se tání ledu.
To by mohlo ohrozit budoucnost samotného světového proudu.
Bez něj
by naše počasí mělo ještě extrémnější povahu.
Pokud nebudeme udržovat oceány zdravé,
mohly by nás brzy přestat živit.
Přesto jsme tady v Jižním oceánu
ukázali, že když o něco opravdu jde, dokážeme se vzchopit.
Tato velryba jižní je toho živým důkazem.
Kdysi kvůli nadměrnému lovu zbylo na světě posledních sto plodných samic.
Ale za pět minut dvanáct se země celého světa spojily
a rozhodly se velryby chránit.
A populace velryby jižní se obdivuhodně zotavila.
Dnes jich tisíce putují z Antarktidy
k jižnímu pobřeží Austrálie, aby se tu rozmnožily.
Dokazuje to, že když dáme životu v oceánu šanci, může se vzpamatovat.
A pokud dokážeme zachránit živočišný druh na pokraji vyhynutí,
jistě můžeme spolupracovat na tom,
aby se naše oceány zase uzdravily.
Je nás stále víc, kdo něco děláme.
Sbíráme odpad.
Zavazujeme se ke snižování emisí.
Chráníme ohrožené druhy
a jejich domovy.
Budeme-li jednat hned,
ještě je v naší moci náš jediný veliký oceán uzdravit.
Překlad titulků: Natálie Nádassy