НАШІ ОКЕАНИ
Білий ведмідь.
Головний хижак у найбільш швидкозмінному океані у світі.
Мандрівник по морю...
і його закрижанілій поверхні.
Вона тут не сама.
А з двома голодними розбишаками.
Її ведмежата народилися на суші,
але проведуть більшу частину життя на цьому замерзлому океані.
І її завдання — навчити їх добувати їжу.
Перший урок:
навчитися пересуватися по морській кризі.
Це непросто,
коли вона постійно рухається.
Її найменшому навчання в цій школі морської криги...
вдається з натяжкою.
Через кліматичну кризу
тепер морський лід тонший і менш надійний, ніж тоді, коли вона була дитинчам.
Її найменший починає відставати.
І мама вирішує, що на сьогодні уроків досить.
Час відвести їх у безпечне місце, поки вони геть не змокли й не втомилися.
Для малого це занадто.
У цьому швидкотанучому океані він зіткнеться з багатьма перешкодами.
Через те, що він такий малий, він вразливий до гіпотермії,
і це одна з причин, чому майже половина білих ведмежат
не доживуть до свого першого дня народження.
Мама має вирішити:
поставити в пріоритет сильне ведмежа й далі шукати їжу?
Чи дозволити найслабшому затримувати їх?
Плач її дитини
ігнорувати неможливо.
Це був важкий день,
але ведмежа засвоїло важливий урок.
Ніколи не здаватися.
Майбутнє цього танучого океану визначається зараз.
Лише здатні адаптуватися виживуть
у найбільш швидкозмінному з усіх наших океанів.
ПІВНІЧНИЙ ЛЬОДОВИТИЙ ОКЕАН
Тисячі років Арктика була замерзлим океаном.
Сьогодні через наші дії перешкода, що колись стримувала чужинців, тане.
Через зміни клімату глобальна океанічна течія нагрівається,
і з Атлантики сюди вриваються тепліші води,
створюючи виклики для одних і можливості — для інших.
Велика течія проноситься повз Ісландію, прямуючи на північ...
де одна надзвичайна морська істота насолоджується життям
на самому краю Північного Льодовитого океану.
Зубатка.
Прямує собі на північ, ковтаючи по їжаку за раз.
Але влітку його пріоритет змінюється з пошуку їжі на пошук пари.
Він у пошуках самиці-зубатки.
Може, це його єдина?
В очах самця зубатки...
вона прекрасна.
Але, на жаль, схоже, у неї вже хтось є.
Ідемо далі.
У кожному лігві зубатки, у яке він потикається,
у самиць уже є партнери.
Зуби зубаткам не лише для того, щоб їсти.
Гарчання сигналізує про агресію.
Самотньому зубатці не по зубах...
цей самець-захисник,
чиї бойові шрами свідчать, що він уже позбувся багатьох суперників.
Йому краще дочекатися свого часу...
поки не нагодиться ще один сміливий холостяк.
Цей новий парубок більший і сміливіший. Гідний суперник самцю зі шрамом.
Залишаючись осторонь, самотній зубатка вичікує...
вдалого моменту...
коли обидва його суперники виснажаться.
І лише тепер він робить свій хід...
підкравшись до залишеної без нагляду самиці.
Здається, він завоював її подарунком.
Але насправді вона перехитрила їх усіх.
Після спарювання вона ігнорує свого коханця,
викидає ікру й одразу кидає його.
Вона залишає його ростити їхніх дітей наступні сім місяців,
і тоді, якщо в нього все вийде,
декого з їхніх діточок віднесе на північ велика течія
разом з мільйонами тонн теплої води, що несеться далі в Арктику.
Поєднання теплої течії та зміни клімату
перетворює колись тверду кригу на сльоту.
Мами-моржі й малята використовують найбільші шматки,
як ясла на воді.
У них чи не найтісніший зв'язок з-поміж усіх арктичних тварин.
Пригорнутися, щоб зігрітися.
Але в трирічному віці деякі дітлахи вже розміром майже з маму.
Це тюленя вже більше не її кровинка.
Його нещодавно замінили...
противним молодшим братом...
який забирає все її молоко
і любов.
Коли ж він намагається привернути її увагу...
його ігнорують.
Іншого вибору немає, він має піти з дому.
Самиці часто залишаються в яслах усе життя...
але приходить час, коли кожен самець моржа
має піти від мами в пошуках товариства...
і пропливе сотні кілометрів, щоб його знайти.
Кожен підліток потребує друзів-однолітків.
Нарешті! Банда переважно молодих самців-вигнанців...
які заснували чоловічий пляжний клуб.
Хоч би вони його прийняли.
Тут смердить...
шумно...
і щоб туди потрапити, треба пройти ініціацію.
Щоб зайняти найтепліше місце посередині,
йому треба пробитися крізь це скопище ікл і жиру.
Є місце для малого?
Час відволікти увагу.
Розворушити їх нескладно.
Може, він недостатньо великий, щоб пробитися силою.
Але ще досить малий, щоб пройтися по головах.
Нарешті він отримав чудове місце...
і виявив, що ці велетенські звірюги
насправді великі добряки.
І завдяки їм він має таке бажане товариство.
Схоже, самці моржів можуть непогано почуватися на цих лежбищах...
але мамам і малюкам буде складніше адаптуватися до мінливої Арктики...
оскільки морська крига, потрібна їм для ясел, стає нестійкою.
Через кліматичні зміни
за останні 40 років розтанула половина літньої морської криги.
Значна частина залишків дрейфує океаном під владою течії, вітру і припливів.
Під замерзлою поверхнею велика течія йде далі...
забираючи із собою на позір крихкі форми життя.
Плаваючий морський слимак.
Відомий як морський янгол.
Його прозоре тіло відкриває крихітні світні органи.
Поряд пропливає...
реброплав, що заломлює світло в психоделічні кольори.
Він напрочуд стійкий до мінливої температури моря.
А нові дослідження показали, що насправді в реброплавів
найдавніший родовід з усіх морських істот, що живуть сьогодні.
Протягом понад 500 мільйонів років
вони найкраще виживали в наших океанах.
Але зіткнувшись зі швидкими змінами,
більшість мешканців Арктики виявилися не такими стійкими.
Це замерзле озеро за 800 кілометрів на північ від Полярного кола
приховує таємницю.
Палія антaрктична, ув'язнена під кригою.
Еволюція дала їм змогу виживати як у прісній, так і в солоній воді.
Правильно вибрати час переходу з однієї в іншу —
питання життя чи смерті.
Тут тепліше, ніж у Північному Льодовитому океані,
тому сотні палій зимували в озері.
Але їжі тут мало.
І після десяти місяців посту вони вже голодують.
Слабкі й голодні палії вишиковуються біля стіни льоду...
й чекають, коли підніметься температура...
і відкриються шлюзи до їхніх літніх пасовищ.
Вони готуються повернутися в солону воду.
Доки нарешті...
річка не починає текти...
з'єднуючи їхнє озеро з океаном.
Палія дістається моря.
Але через їхній ослаблений стан холод їх уповільнює.
Тому кілька днів вони будуть вразливі.
Мартини чують наближення обіду.
Суші на підході.
Палія — не дуже швидка їжа...
але їх все одно на диво важко впіймати.
В океані, де треба хапатися за будь-яку нагоду...
це шанс побенкетувати.
Палія, що вижила після штурму, наважується вийти за гирло річки
і на шлях набагато більшого хижака.
Нарвали, єдинороги моря.
У самців є ікло до трьох метрів завдовжки
і з мільйонами нервових закінчень.
Досі невідомі всі його функції.
З високою точністю цей іклоносець відділяє одну палію.
Але він не намагається її проштрикнути.
Він хоче її оглушити.
І його наполегливість винагороджується.
Це перше відео, де нарвал полює на палію антарктичну за допомогою ікла.
І він не один.
Інші самці використовують ту саму техніку.
Ми ще не знаємо, чи так полюють усі нарвали...
чи ці єдині, хто навчився
користатися цими короткими сезонними щедротами.
Але це щастя може тривати недовго.
Кліматичні зміни вже нагрівають деякі прибережні річки
до понад 20 градусів Цельсія.
Це межа для виживання палії антарктичної.
Ця тонка павутина життя — під загрозою.
І ми можемо втратити це арктичне видовище,
навіть не встигнувши вповні його пізнати.
Ніде тепла океанічна течія не має більшого впливу,
ніж поблизу групи островів у високих широтах Арктики.
Шпіцберген.
Клімат Шпіцбергена теплішає у шість разів швидше, ніж загалом у світі.
Цей мінливий ландшафт — випробування для голодного білого ведмедя...
який замість того, щоб підкрадатися по льоду,
мусить плисти, щоб знайти наступний обід.
Лахтак бородатий.
Найбільший і найтовстіший з тюленевих в Арктиці.
Ідеальна ціль.
Ведмеді й тюлені поколіннями гралися в кішки-мишки на морському льоду.
Але коли лід тане...
правила змінюються.
Він намагається опанувати мистецтво підкрадатися до здобичі з води.
Щоб досягти успіху, йому треба бути скритнішим.
Тут нічого нема...
але він не може втриматися, щоб не підглянути.
Тепер переслідуваний стає переслідувачем.
Він позаду.
Морський котик показує нападнику, що той програв.
Час рухатися далі.
Це випробовування його вмінь.
Цього разу між ними близько 200 метрів відкритої води
й ніде сховатися.
Щоб замаскуватися тут,
йому треба стати...
невидимим.
Просто сьогодні не його день.
Якщо білі ведмеді хочуть адаптуватися у цьому новому, теплішому світі,
їм доведеться вдосконалити свою стратегію полювання.
Танення льодовиків, може, й важко дається знавцям життя серед криги...
але сезонне літнє танення — саме те, що треба перелітним морським птахам,
щоб отримати доступ до багатств Арктики.
Товстодзьобі кайри.
Пінгвіни півночі.
Вони майстерні як у воді, так і в повітрі.
Завдяки маленьким, але сильним крилам вони можуть пірнати на 200 метрів,
тобто глибше, ніж будь-який літаючий птах.
На 150-метрових скелях над їхніми кормовими місцями...
сидить це пташеня,
яке ще ніколи не пірнало.
Вона живе в одній з найбільших тутешніх колоній кайри.
Це клекотливе місто з понад 100 000 мешканців.
Але не всі з них мають однаковий старт у житті.
Вона народилася нагорі цієї багатоповерхівки.
Може здатися, що це небезпечне місце для дітей...
але в неї розкішне життя.
Під татовою пуховою ковдрою вона прихована від хижаків.
Мама щодня доставляє їжу прямо у її пентхаус...
в якому є окрема кімната зі зручностями.
Під ними сусіди змушені жити в злиднях.
Це привілейоване пташеня ще не наважилося покинути комфорт свого уступу скелі.
Але їй уже три тижні,
тому настав час розправити крила.
Вона має приєднатися до дорослих у морі,
бо їжа поблизу колонії закінчується.
Шугонути вниз — найскладніше випробування її маленького життя.
Вона ще не вміє літати...
тому єдиний спосіб дістатися води — стрибнути.
Якщо вона помилиться хоча б на метр...
то вдариться об нижні скелі.
Під нею інші пташенята теж готуються стрибати.
Чим далі опорний стрибок, тим складнішим він здається.
Дорослі стрибають з пташатами для підтримки.
Песці вичікують жертв.
На вершині колонії...
пташеня готується до найстрашнішого стрибка.
Тато стрибає з нею.
Її пір'я якраз вистачило, щоб пом'якшити зіткнення.
Та навіть якщо дістанешся до океану, це не гарантує безпеку.
Мартин полярний...
видивляється відсталих.
Мартини сваряться...
і в цей час прибуває підкріплення.
На допомогу приходить не лише сім'я.
Сусіди згори й знизу також долучаються.
Бо байдуже, на якому уступі вони народилися...
тут вони всі заодно.
Велика течія продовжує свій шлях навколо Північного Льодовитого океану,
де частина вихідної течії відшаровується через Канадський арктичний архіпелаг.
Північно-західний прохід.
Легендарний морський шлях...
який, як відомо, заблокований кригою.
Вітер і течія розбивають та нагромаджують лід...
створюючи крижані пагорби...
товщиною до 20 метрів.
Тому цей шлях непрохідний для більшості кораблів.
Але в одного мешканця Арктики є свій спосіб
долати цей закупорений кригою водний шлях.
Білуха та її дитинча...
рушили в довгу подорож до секретного місця.
Цих білих китів називають канарками моря.
Вони використовують складну мову,
завдяки якій дитинчата підтримують тісний контакт з мамами...
поки вчаться пересуватися цим крижаним лабіринтом.
Ці кити-льодознавці можуть пропливати крізь тріщини в кризі.
Більшості було б важко тут пересуватися.
Але в білух немає спинного плавця,
тому вони можуть прослизати під лід.
Дитинчата можуть затримувати подих на понад вісім хвилин...
хапаючи по дорозі повітря через ополонки.
Нарешті уся родина доплила...
вийшовши на майже вільне від льоду узбережжя.
Щоб знайти цю затоку, вони подолали шлях у сотні кілометрів.
Дорослі припливали сюди з дитинства.
А сьогодні нові члени зграї дізнаються, чому вона така особлива.
Вони слідують за батьками на лише двометровій глибині.
Влітку талі річки живлять затоку,
завдяки чому вона на 11 градусів Цельсія приємно тепліша за океан.
Це курорт для білух.
Дітвора вперше знайомиться з місциною.
Татко йде на скраб для тіла...
поки тітоньки займаються аквааеробікою.
І якщо знаєш, де шукати...
то є спеціальні прийоми, щоб почистити важкодоступні місця.
Мама вчить свого малюка-білуху...
використовувати великі камені як мочалку для тіла.
Саме те, що їй треба після місяців у морі.
Але цей курорт не зарезервовано лише для цієї родини.
Прибувають інші зграї білухи.
Вони всі тут, щоб відлущити відмерлу, пожовтілу шкіру
й позбутися паразитів.
Вони начищаються до блискучо білого.
Навіть малюки мають знати, як важливо доглядати за собою.
У пікові періоди тут збирається до 2 000 особин,
аби насолодитися корисною для здоров'я затокою.
Це одна з найжвавіших водних вечірок для білух на Землі.
Їхнє задоволення чутно.
І чутно навіть під водою в радіусі кількох кілометрів.
Але голоси білух приглушаються через нову загрозу.
Шумове забруднення.
З тихої крижаної гавані Північний Льодовитий океан перетворюється...
на жваву судноплавну магістраль.
Зараз Північно-Західний прохід пропускає в п'ять разів більше суден,
ніж двадцять років тому.
Збільшення руху — погана новина для білух...
які значною мірою покладаються на свій світ звуку
й повільно адаптуються до змін.
Їхні давні шляхи міграції тепер прямо перетинаються
з новими судноплавними шляхами,
що збільшує ймовірність зіткнення із суднами.
По всій Арктиці держави намагаються першими
заявити про свої права на цей останній рубіж.
На додачу, аби задовольнити потреби світу,
щороку проводяться нові промислові розвідки.
Вважається, що деякі найцінніші неосвоєні ресурси світу
лежать у глибинах Арктики.
Технології, як-от цей дистанційно керований апарат...
дозволяють нам досліджувати раніше незвідані глибини.
Ближче до Північного полюса, за чотири кілометри під морською кригою,
є первісне джерело тепла.
Глибоководний вулкан.
Він найдалі на півночі з усіх виявлених.
Його жерла вкриті цінними металами.
Вважається, що в глибинах Арктики
лежать мільйони тонн металів
та 90 мільярдів барелів нафти.
Оскільки доступ до танучого океану полегшується,
видобуток корисних копалин, і навіть глибоководна риболовля
стають можливими.
Глибоководні скарби Арктики зараз лише відкривають.
Та вони вже у великій небезпеці.
Зараз у нас є вибір.
Користуватися чи захищати ці неймовірні нові відкриття.
Лише за три роки глобальна океанічна течія
завершує свій шлях через Північний Льодовитий океан,
зробивши повне коло.
На початку літа
береги північно-східного Шпіцбергена зазвичай вкриті кригою.
Але кліматична криза перетворила кригу на відкриту воду.
Ця мама веде своїх однорічних ведмежат прочісувати пляж у пошуках їжі.
Ведмеді завжди були майстрами збиральництва.
Зараз же немає криги, щоб на ній полювати,
тож їм доводиться покладатися на цей спосіб усе частіше.
У їхньому віці
їй довелося б витримати не більше двох літніх місяців без криги.
Зараз це може бути вдвічі більше чи ще довше.
А це означає довгі періоди голоду.
Вона має навчити своїх дитинчат бути кмітливими
під час пошуку відходів.
Вчимося, що можна їсти, а що ні.
Це зіб'є з пантелику навіть дорослого.
Із сусідніх океанів течія приносить в Арктику пластик і забруднювачі.
Заплутатися в береговому смітті може означати смерть.
Але не цього разу.
Однак інших загроз не уникнеш.
Як-от хімікатів від промислового забруднення.
У білих ведмедів ці хімікати накопичуються
і можуть вплинути на їхню здатність до розмноження.
Перед лицем лиха
ця мама й решта жителів Арктики
роблять усе можливе, щоб вижити.
Північний Льодовитий океан уже більше не крижана фортеця, якою він колись був.
Орди новоприбулих слідують за відступаючою кригою на північ.
Косатки.
І горбаті кити.
Вони створюють можливості для себе
і конкуренцію для місцевих.
І серед них...
синій кит.
Найбільша тварина...
що коли-небудь жила на Землі.
Близько 30 метрів завдовжки
і вагою понад 150 тонн.
Вона здійснила цю далеку подорож,
слідуючи за крилем, що процвітає в теплій течії.
І вона не сама.
Це перша відеофіксація того, як атлантичні сині кити
привели своїх дитинчат так далеко на північ...
що свідчить про величезні зміни, які відбуваються вже зараз.
У глобальній кліматичній кризі
кожен житель Арктики — на передовій.
Їхнє виживання в цьому винятково цінному, але швидко танучому океані —
у наших руках.
Далі ми вирушимо аж до Південного океану.
Ізольований,
загадковий,
і багатий.
Велика течія приносить нові виклики...
і виживуть...
лише найсильніші.
Переклад субтитрів: Ганна Кирієнко