VÅRA HAV
En isbjörn.
Topprovdjuret i det hav som förändras allra fortast.
BERÄTTARRÖST: BARACK OBAMA
Hon rör sig genom havet
och över den frusna ytan.
Hon har sällskap.
Det är två små hungriga bråkstakar.
Ungarna föddes på land,
men de tillbringar större delen av livet på det frusna havet.
Och nu ska hon lära dem hur de ska hitta mat.
Först måste de lära sig att ta sig runt på havsisen.
Det är inte så lätt
när den är i rörelse.
Den minsta ungen tycker att havsisskolan
är lite väl svår.
Klimatförändringarna gör havsisen tunnare.
Den är inte lika stabil som när hon själv var ung.
Minstingen hamnar på efterkälken.
Honan bestämmer att skolan är slut för idag.
De måste tillbaka till tryggheten innan de är för blöta och trötta.
Det blir för mycket för den minsta.
Den smältande isen får många hinder att uppstå på vägen.
Eftersom han är så liten drabbas han lätt av hypotermi.
Det är en anledning till att nästan hälften av alla isbjörnsungar
inte ens får fylla ett.
Honan måste välja.
Ska hon satsa på den starkare ungen och fortsätta söka föda?
Eller ska hon låta den svagare hålla dem tillbaka?
Den gnyende ungen
går inte att strunta i.
Det har varit en lång dag.
Men ungen har lärt sig en viktig läxa:
att man aldrig ska ge upp.
Framtiden för det smältande ishavet formas just nu.
Bara de som lyckas anpassa sig kommer att överleva
i det hav som förändras fortast av alla våra hav.
NORRA ISHAVET
I tusentals år har Arktis varit fruset.
Men nu får vårt beteende den barriär som hållit utomstående borta att smälta.
Klimatförändringarna gör den globala havsströmmen varmare.
Det allt varmare vattnet från Atlanten innebär utmaningar för vissa,
men möjligheter för andra.
Strömmen passerar Island på väg norrut.
Och i utkanten av Norra ishavet lever ett fascinerande djur gott.
Havskatten.
Han sätter i sig en sjöborre i taget under sin resa norrut.
Men på sommaren är det mer angeläget att hitta en partner än att söka föda.
Han är på jakt
efter en hona.
Kan hon vara den rätta?
I hanens ögon
är hon en skönhet.
Men hon har tyvärr redan sällskap.
Mot nästa.
I varje bo han besöker
har honorna redan en partner.
De använder inte bara tänderna till att äta.
Ett morr
tyder på aggressivitet.
Den ensamme är ingen match
för den här beskyddande hanen.
Ärren tyder på att han har skrämt iväg många rivaler.
Istället får han bida sin tid
och vänta på att en annan modig ungkarl ska dyka upp.
Han är både större och djärvare
och kan ge den ärrade hanen en match.
Vid sidan om väntar den ensamme hanen
på precis rätt ögonblick:
att de båda utmanarna ska bli utmattade.
Då sätter han in en stöt.
Han smyger in till den ensamma honan.
Där uppvaktar han henne med en gåva.
Men hon har överlistat dem alla.
Efter parningen ghostar hon sin älskare.
Hon lägger äggen och dumpar hanen.
Han får nu ta hand om avkomman under de närmaste sju månaderna.
Om han gör ett bra jobb
kommer några yngel att föras med strömmen norrut,
tillsammans med miljoner ton varmt vatten som väller allt längre in i Arktis.
Den varma strömmen i kombination med klimatförändringarna
gör att den hårda isen
blir till slask.
Valrosshonor och deras ungar använder de största blocken de kan hitta
som en flytande barnkammare.
Deras band är bland de starkaste hos de arktiska djuren.
De gosar för att få upp värmen.
Men vid tre års ålder är många ungar nästan lika stora som sina mammor.
Den här ungen är inte hennes ögonsten längre.
Han har ersatts
av en störig lillebror,
som roffar åt sig all mjölk
och kärlek.
När han vill ha lite uppmärksamhet...
...får han kalla handen.
Han är tvungen att flytta hemifrån.
Honorna stannar ofta kvar hela sitt liv,
men hanarna måste så småningom
lämna sin mamma i jakten på en partner.
En jakt som kan sträcka sig tiotals mil.
Unga hanar behöver kompisar i sin egen ålder.
Äntligen...
Ett gäng mestadels unga, utkastade hanar.
På den här strandklubben är bara killar välkomna.
Men han måste först bli insläppt.
Det luktar illa
och är högljutt.
Den som vill bli medlem måste avklara en invigningsrit.
För att få den varmaste platsen i mitten
måste han ta sig förbi en klunga av betar och späck.
Finns det lite plats?
Dags för en avledningsmanöver.
De blir lätt provocerade.
Han må vara för liten för att slåss om en plats.
Men han är liten nog att publiksurfa.
Han får äntligen en bra plats.
Där märker han att bestarna
egentligen är värsta mjukisarna.
Här får han det sällskap som han har längtat efter.
Hanarna verkar ha det bra på stranden,
men för honor och ungar är det svårare att anpassa sig till det nya landskapet,
då havsisen som behövs till omvårdnaden blir allt mer instabil.
På grund av klimatförändringarna
har hälften av sommarhavsisen i Arktis försvunnit på 40 år.
Mycket av den is som finns kvar driver ute till havs
och följer med strömmen, vindarna och tidvattnet.
Under den frusna ytan rinner strömmen vidare.
Med sig för den till synes känsliga livsformer.
En simsnäcka.
Den kallas även för änglavinge.
Små, lysande organ syns i den genomskinliga kroppen.
I närheten
får en kammanet ljuset att brytas till psykedeliska färger.
Den motstår temperaturförändringarna förvånansvärt bra.
Ny forskning har visat att denna djurgrupp i själva verket
är de äldsta nu levande havsdjuren.
I mer än 500 miljoner år har de funnits i haven.
Men de flesta varelser här i Arktis klarar inte förändringarna lika bra.
I den här frusna sjön 80 mil ovanför norra polcirkeln
döljer sig en hemlighet.
Här lever fjällröding under isen.
Arten har anpassat sig till ett liv i både söt- och saltvatten.
Att hitta rätt tillfälle att röra sig från det ena till det andra
är en fråga om liv eller död.
Här är vattnet varmare än i Norra ishavet.
Hundratals är de fiskar som har övervintrat i sjön.
Men här är födan knapp.
Och efter tio månaders fasta är de utsvultna.
Rödingarna är svaga och hungriga och radar upp sig vid istäcket.
De väntar på att temperaturen ska stiga
och att slussarna till sommarens födosöksområde ska öppna.
De förbereder sig inför flytten till saltvatten.
Och till slut
forsar floden fram.
En väg till havet bildas igen.
Och rödingarna når havet.
Men de rör sig långsammare i kylan när de är så här svaga.
De kommande dagarna är de sårbara.
Måsarna kallar till middag.
Sushibandet är i rullning.
Röding är inte direkt någon snabbmat.
Men det är oväntat svårt att fånga en.
Och i det här havet måste man ta varje chans man får
att äta sig mätt.
De rödingar som klarar sig fortsätter bortom flodmynningen,
en väg som leder mot ett mycket större rovdjur.
Narvalen, eller havets enhörning.
Hanarna har en huggtand som kan bli upp till tre meter lång
och som rymmer miljontals nervändar.
Man upptäcker allt fler sätt som tanden används på.
Med stor precision skiljer tandvalen en röding från stimmet.
Men han försöker inte spetsa den.
Målet är att trötta ut den.
Och ihärdigheten lönar sig.
Det här är de första bilderna på en narval som jagar röding med tanden.
Och det är inte bara han.
Flera hanar använder samma teknik.
Idag vet vi inte om alla narvalar jagar på det här viset,
eller om det bara är de här som har lärt sig
att ta vara på säsongens kortvariga överflöd av mat.
Men denna skänk från ovan kan snart vara ett minne blott.
Klimatförändringarna har fått temperaturen i floderna vid kusten
att stiga till över 21 grader.
Där går gränsen för rödingens överlevnad.
Därför står också den biologiska mångfalden på spel här.
Spektaklet i Arktis kan försvinna
innan vi ens har hunnit förstå det helt och hållet.
Den allt varmare havsströmmen har som allra störst påverkan
på en ögrupp i Arktis nordligaste delar:
Svalbard.
Klimatet på Svalbard värms upp sex gånger snabbare
än det globala genomsnittet.
Det nya landskapet innebär utmaningar för en hungrig isbjörn.
Istället för att röra sig över isen måste björnen simma efter nästa mål.
En storsäl.
Den största och fetaste sälen i Arktis.
Ett perfekt byte.
Björnen och sälen har lekt en katt och råtta-lek på isen
i många generationer.
Men nu när isen smälter
förändras spelreglerna.
Han tränar på att smyga sig på bytet från vattnet.
Men om han ska lyckas behöver han byta taktik.
Här finns inget att se.
Men han kan inte låta bli
att tjuvkika.
Nu...
...är det bytet som blir jägare.
Han är bakom dig.
Sälen visar sin jägare att han sumpade chansen.
Dags att gå vidare.
Hans färdigheter sätts på prov.
Den här gången är det knappt 200 meters öppet vatten mellan dem.
Och han har ingenstans att gömma sig.
Han har bara en chans om han gör sig...
...osynlig.
Det är inte hans dag.
Om isbjörnarna ska klara sig i en ny och varmare värld,
behöver de slipa på jaktstrategin.
Att havsisen krymper är tufft för iskännare.
Men att isen smälter på sommaren är just vad sjöfåglar på besök behöver
för att komma åt Arktis rikedomar.
Spetsbergsgrisslor.
Pingvinerna i norr.
De trivs lika bra i vattnet som i luften.
De har små men starka vingar som de kan dyka ner till 200 meter med.
Det är djupare än någon annan flygfågel.
Uppe bland de 150 meter höga klipporna
väntar den här lilla fågeln
på sitt allra första dyk.
Hon är en del av en enorm koloni.
En skränande stad med fler än 100 000 invånare.
Alla får inte samma start på livet.
Hon föddes högst upp i tornet.
Det kan verka riskabelt att låta barnen växa upp här.
Men hon har det hur bra som helst.
Under pappans duntäcke kommer inga rovdjur åt henne.
Varje dag kommer mamman med mat raka vägen till takvåningen.
De har även ett privat badrum.
Men grannarna under lever i misär.
Den lyckligt lottade ungen har hittills inte behövt lämna sin bekväma avsats.
Men hon är nu tre veckor gammal. Det har blivit dags att pröva vingarna.
Hon måste ut i vattnet till de andra.
Maten vid kolonin börjar ta slut.
Att ta sig ner blir hennes största utmaning hittills.
Hon kan inte flyga än.
Det enda sättet att nå vattnet är genom att hoppa.
Om hon missar vattnet, om så bara med någon meter,
slår hon i stenarna.
Under henne förbereder sig andra inför hoppet.
Ju längre BASE-hopp, desto svårare verkar det.
Föräldrarna hoppar tillsammans med ungarna.
Fjällrävar väntar på de som förolyckas.
Allra högst upp
väntar det allra värsta hoppet den här ungen.
Pappan hoppar samtidigt.
Fjädrarna dämpar stöten
just så mycket som behövs.
Men havet utgör ingen garanti för säkerheten.
En vittrut.
Den spanar efter eftersläntrare.
Måsarna kivas.
Under tiden hinner förstärkning dit.
Det är inte bara familjen som rycker in.
Grannarna hjälper också till.
Det spelar ingen roll vilken avsats man föds på.
En för alla, alla för en.
Strömmen rör sig vidare i Norra ishavet.
Delar av strömmen gör en avstickare till Kanadas arktiska öar
och Nordvästpassagen.
En mytomspunnen sjöväg.
Den är ständigt täckt av is.
Vinden och strömmen bryter isen och samlar den
i frusna travar
upp till 18 meter tjocka.
Det är ogenomträngligt för de flesta fartyg.
Men ett arktiskt djur vet hur man tar sig fram genom isen.
En vitval och hennes kalv.
Vägen till deras hemliga smultronställe är lång.
Vitvalarna kallas ofta för havets kanariefåglar.
De använder ett avancerat språk
som hjälper kalven att hålla sig nära honan
under färden genom islabyrinten.
Valarna är vana vid isen och simmar genom de luckor som finns.
Andra har svårt att ta sig fram här.
Men vitvalar saknar ryggfenor,
och därför är det enkelt för dem att glida under isen.
Kalvarna kan hålla andan i mer än åtta minuter.
De passar på att andas i mellanrummen.
Hela familjen tar sig igenom.
På andra sidan är kusten nästan helt fri från is.
De har simmat tiotals mil för att ta sig till viken.
De äldre valarna har kommit hit sedan de var kalvar.
Idag lär sig flockens senaste tillskott varför platsen är så unik.
Kalvarna följer efter sina föräldrar i det grunda vattnet.
På sommaren når vattnet från smältande isar viken,
som då blir 11 grader varmare än havet.
Det är ett spa för valarna.
De unga spanar in anläggningen för första gången.
Pappan vill skrubba kroppen.
Och fastrarna provar på vattengympa.
Den som vet var man ska leta
kommer även åt ställen som är svåra att nå.
Honan visar kalven
hur större stenar kan användas som skrubbsvamp.
Just vad som behövs efter en lång simtur.
Men det är inte bara deras familj som har rätt till en stunds avkoppling.
Fler familjer kommer dit.
De är här för att exfoliera gulnande död hud
och få bort parasiter.
De skrubbar sig tills huden är skinande vit.
Och kalvarna får lära sig hur viktigt det är att ta hand om sig.
Som mest samlas 2 000 valar här och upplever hur bra viken är för hälsan.
Det är ett av jordens största poolpartyn för vitvalar.
Festen är högljudd.
Och i vattnet färdas ljudet flera kilometer.
Men ett nytt fenomen överröstar deras stämmor:
Bullerföroreningar.
Norra ishavet förändras. Det brukade vara en stilla isoas,
men numera är det en tungt trafikerad farled.
Nu för tiden trafikeras Nordvästpassagen av fem gånger så många fartyg
som för två decennier sedan.
Mer trafik är dåligt för vitvalarna,
som till stor del förlitar sig på ljud.
De anpassar sig också långsamt.
Den urgamla migrationssträckan hotas av de nya farlederna.
Och det ökar risken
för krockar.
Flera nationer slåss om att göra anspråk på Arktis.
Den industriella utvecklingen går framåt varje år för att tillgodose efterfrågan.
Några av jordens värdefullaste resurser tros finnas på djupet i Arktis.
Med hjälp av maskiner som detta fjärrstyrda fordon
kan vi utforska djup som inte tidigare var möjligt.
Vid Nordpolen, fyra kilometer under havsisen,
finns en uråldrig värmekälla.
Denna undervattensvulkan är den nordligaste som har upptäckts.
Ädelmetaller förgyller ventilerna.
Uppskattningsvis finns miljontals ton mineraler
och 90 miljarder fat olja
på djupet i Arktis.
De smältande isarna gör havet tillgängligt
och öppnar möjligheter för mineralutvinning och djuphavsfiske.
De arktiska djuphavsskatterna håller fortfarande på att upptäckas.
Men de svävar redan i fara.
Det är nu upp till oss
om vi ska exploatera eller skydda de nya fynden.
Det tar lite mer än tre år för den globala havsströmmen
att korsa Norra ishavet.
Cirkeln är sluten.
På försommaren
brukar de nordöstra delarna av Svalbard vara täckta av havsis.
Men på grund av klimatförändringarna har isen smält och blivit till vatten.
Honan tar med sina ettåriga ungar och ser vad som kan finnas på stranden.
Att söka föda på det här sättet har björnarna alltid gjort.
Och när det inte finns havsis att jaga på blir den här metoden allt viktigare.
I ungarnas ålder
behövde honan bara klara sig i två sommarmånader utan is.
Nu är den perioden ofta minst dubbelt så lång.
De går därför hungriga under längre tid.
Hon måste lära sina ungar att göra det bästa av situationen
och leta efter rester.
De måste lära sig vad som går att äta
och vad som bör undvikas.
Även för vuxna är inte det helt lätt.
Strömmen för med sig plast och miljöfarliga ämnen till Arktis
från närliggande hav.
Den som trasslar in sig i skräp på stranden riskerar att dö.
Men inte just denna gång.
Andra faror är oundvikliga.
Bland annat industriella kemikalier.
Kemikalierna blir kvar i isbjörnarna
och kan påverka fortplantningsförmågan.
Problemen hopar sig,
men björnhonan och alla andra djur som lever i Arktis
gör sitt bästa för att överleva.
Norra ishavet är inte längre den frusna fristad som det en gång var.
Många djur följer den krympande isen norrut.
Både späckhuggare...
...och knölvalar.
De söker nya möjligheter
och konkurrerar med djur som redan lever där.
Där finns också...
...blåvalen.
Det är det största djuret
som någonsin har levt på jorden.
Den är dryga 30 meter lång
och väger mer än 150 ton.
Valen gör en lång resa som denna
på jakt efter krill som trivs i den allt varmare strömmen.
Och hon är inte ensam.
Detta är de allra första bilderna på en blåval
som tagit med sina kalvar så här långt norrut.
Det är ett tecken på förändringar som redan har börjat ske.
I den globala klimatkrisen utgör djuren i Arktis en frontlinje.
Deras chans till överlevnad bland den smältande havsisen
ligger i händerna på oss.
Härnäst ska vi hela vägen till Antarktiska oceanen.
Den är isolerad,
mystisk...
...och full av liv.
Strömmen för med sig nya utmaningar.
Och bara de starkaste...
...överlever.
Undertexter: Viktor Hessel