EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
HAVENE VÅRE
En isbjørn.
Topprovdyret i verdens raskest skiftende hav.
FORTALT AV BARACK OBAMA
Havets vandrer.
Og den frosne overflatens.
Hun har selskap.
To sultne, små bråkmakere.
Ungene hennes ble født på land,
men vil tilbringe mesteparten av livet på dette frosne havet.
Og det er hennes jobb å lære dem å finne mat.
Leksjon nummer én er å lære å navigere på havisen.
Ikke lett når den er i konstant bevegelse.
Den minste ungen synes havisskolen
er mye å strekke seg etter.
Klimakrisen betyr
at havisen er tynnere og mindre pålitelig enn da hun var en unge.
Hennes minste begynner å henge etter.
Så mamma bestemmer at skolen er over for i dag.
På tide å få dem tilbake i sikkerhet, før de blir for våte og slitne.
Det blir for mye for den minste.
I dette raskt smeltende havet vil han møte mange hindringer.
Så liten som han er, blir han fort nedkjølt.
Dette er grunnen til at nesten halvparten av alle isbjørnunger
ikke får oppleve sin første bursdag.
Mamma må bestemme seg.
Prioriterer hun den sterke ungen og fortsetter å lete etter mat?
Eller lar hun den svakeste sinke dem?
Ropene fra barnet hennes
er umulige å overse.
Det har vært en tung dag,
men den lille ungen har lært en viktig lekse.
Å aldri gi opp.
Fremtiden til dette smeltende havet formes nå.
Bare de som kan tilpasse seg, vil overleve i havet som endrer seg raskest av alle.
POLHAVET
I tusenvis av år har Arktis vært et frossent hav.
I dag smelter vår adferd denne barrieren
som før holdt utenforstående ute.
Mens klimakrisen varmer opp den globale havstrømmen,
trenger varmere vann fra Atlanterhavet seg på.
Dette skaper utfordringer for noen og muligheter for andre.
Den store strømmen feier forbi Island på sin reise nordover.
Og der blomstrer en enestående skapning
ved utkanten av Polhavet.
Gråsteinbiten.
Den spiser seg nordover, én kråkebolle om gangen.
Men om sommeren fokuserer han mindre på å finne mat, og mer på å finne en make.
Han leter etter ei steintøff dame.
Kan hun være den rette?
For en gråsteinbit-hann...
...er hun nydelig.
Men dessverre har hun allerede fast følge.
Videre til neste.
Overalt hvor han prøver,
har hunnene allerede partnere.
Gråsteinbitens tenner er ikke bare til spising.
Snerring signaliserer aggresjon.
Einstøingen er ingen match...
...for denne beskyttende hannen.
Og arrene hans viser at han har vist bort mange rivaler før.
I stedet må han vente.
Han venter på at en ny vågal ungkar skal komme.
Denne større og modigere nykommeren en passende rival for hannen med arrene.
Einstøingen venter på sidelinja...
...på det perfekte øyeblikket.
Når begge rivalene hans er utslitte.
Først nå gjør han et framstøt.
Han sniker seg inn ved siden av den ubeskyttede hunnen.
Og der sikrer han visst suksessen med en gave.
Men hun var faktisk smartere enn dem alle.
Etter paringen ghoster hun elskeren sin, legger eggene sine og dumper ham.
Så lar hun ham oppdra avkommet de neste syv månedene,
og da, om han lykkes,
vil noen av barna deres bli feid nordover med den store strømmen...
...med millioner av tonn varmt vann som trenger lenger inn i Arktis.
Kombinasjonen av denne varme strømmen og et endret klima
gjør en gang steinhard is om til slush.
Hvalrossmødre og barna deres bruker de største bitene de finner
som flytende barnerom.
De har et av de nærmeste båndene av alle arktiske dyr.
De ligger inntil hverandre for varme.
Men som treåringer er noen unger nesten like store som moren sin.
Og denne ungen er ikke lenger hennes øyensten.
Han har nylig blitt erstattet...
...av en irriterende lillebror.
Han legger beslag på all melken og kjærligheten hennes.
Når han prøver å få oppmerksomheten hennes...
...får han en kald skulder.
Han har ikke annet valg enn å dra hjemmefra.
Hunnene bor ofte i barnerommet hele livet.
Men det kommer en dag da alle hannhvalrosser
må forlate mamma på jakt etter vennskap.
Og de reiser hundrevis av kilometer for å finne det.
Alle ungdommer trenger venner på sin egen alder.
Endelig en gjeng med unge, utviste hanner.
De har dannet en strandklubb bare for gutter.
Om de bare slipper ham inn.
Det er stinkende...
...og høylytt.
Og for å komme inn, må du gjennom et innvielsesritual.
For å få den varmeste plassen i midten,
må han finne en vei gjennom dette vellet av støttenner og spekk.
Plass til en liten en?
På tide å skape en distraksjon.
Det skal ikke mye til for å få dem i gang.
Han er kanskje ikke stor nok å kjempe seg inn.
Men han er liten nok til å surfe på publikum.
Endelig får han en god plass.
Og han oppdager at disse store bøllene har en myk side.
De gir ham alt det vennskapet han har lengtet etter.
Hannhvalrosser kan klare seg bra i disse strandgruppene.
Mødre og barn, derimot, kan slite mer med å tilpasse seg et Arktis i endring...
...når havisen de trenger til barnerommet blir mer ustabil.
Som følge av klimakrisen
har halvparten av sommerisen i Arktis forsvunnet på de siste 40 årene.
Mye av det som er igjen, driver over havet
prisgitt strømmen, vindene og tidevannet.
Under den frosne overflaten flyter den store strømmen videre.
Den bærer med seg tilsynelatende skjøre livsformer.
En svømmende sjøsnegle.
Også kjent som en naken vingesnegl.
Den gjennomsiktige kroppen avslører små, glødende organer.
I nærheten...
...bryter en ribbemanet lys til psykedeliske farger.
De er overraskende motstandsdyktige mot skiftende havtemperaturer.
Og ny vitenskap har vist at ribbemaneter er
den eldste avstamningen av sjødyr som lever i dag.
I over 500 millioner år
har de vært de største overleverne i havene våre.
Men når endringene skjer raskt,
er ikke de fleste innbyggerne i Arktis like motstandsdyktige.
Denne frosne innsjøen, 80 mil nord for polarsirkelen,
har en hemmelighet.
Røye, fanget av isen.
De har utviklet seg til å overleve i både ferskvann og saltvann.
Å time det riktig når de beveger seg mellom dem
er et spørsmål om liv eller død.
Det er varmere her enn i Polhavet,
så hundrevis av røyer har overvintret i innsjøen.
Men det er lite mat å få.
Og etter ti måneder med faste, sulter de.
De svake og sultne røyene stiller seg i kø ved isveggen.
De venter på at temperaturen skal stige...
så slusene til sommerfôringsplassene kan åpne.
De forbereder seg på å vende tilbake til saltvann.
Helt til...
...elven endelig begynner å renne.
Den binder innsjøen og havet sammen.
Røyene når havet.
Men i sin svekkede tilstand blir de sinket av kulden.
Så i noen dager er de sårbare.
Måker ringer i middagsklokken.
Sushibeltet er i bevegelse.
Røye er ikke akkurat hurtigmat.
De er likevel overraskende vanskelige å fange.
I et hav der du må få mest mulig ut av enhver mulighet...
...er dette en sjanse til å fråtse.
Røyene som overlever angrepet, svømmer forbi elvemunningen
og inn på leiet til et mye større rovdyr.
Narhval, havets enhjørning.
Hanner har en støttann som er opptil tre meter lang,
med millioner av nerveender inni.
Dens mange bruksområder blir fortsatt oppdaget.
Med presisjon på millimeteren skiller den ut én røye.
Men han prøver ikke å spidde den.
Han prøver å bedøve den.
Og hans utholdenhet lønner seg.
Dette er første gang en narhval har blitt filmet i sin jakt på røye med støttannen.
Og han er ikke alene.
Andre hanner bruker samme teknikk.
Vi vet ikke ennå om alle narhvaler jakter slik...
...eller om disse er de eneste som har lært
å utnytte denne kortvarige, sesongbaserte skatten.
Men denne matfesten vil kanskje ikke finnes så mye lenger.
Klimakrisen varmer nå noen kystelver
til over 21 grader.
En terskel røyer ikke kan overleve.
Dette skjøre økosystemet er i fare.
Og vi kan miste dette arktiske skuet
før vi har fått en sjanse til å forstå det helt.
Ingen steder har den varme havstrømmen større innvirkning
enn rundt en gruppe øyer lengst nord i Arktis.
Svalbard.
Svalbards klima varmes opp seks ganger raskere enn det globale gjennomsnittet.
Dette skiftende landskapet skaper en utfordring for en sulten isbjørn.
I stedet for å speide fra isen, må den svømme etter sitt neste måltid.
En storkobbe.
Den største og feiteste selen i Arktis.
Det perfekte målet.
Bjørner og kobber har lekt katt og mus på havisen
i generasjoner.
Men når isen smelter...
...endres reglene.
Han prøver å mestre
kunsten å snike seg innpå byttet fra vannet.
For å lykkes, vil han trenge en mer snikende tilnærming.
Ingenting å se her.
Men han kan ikke motstå en titt.
Og nå blir den forfulgte forfølgeren.
Han er bak deg.
Selen viser angriperen sin at han har mislyktes.
På tide å gå videre.
Ferdighetene hans blir satt på prøve.
Denne gangen er det over 180 meter åpent vann mellom dem,
og ingen steder å gjemme seg.
For å skjule seg her,
må han bli usynlig.
Det er ikke hans dag.
Hvis isbjørner skal lykkes i denne nye, varmere verdenen,
må de perfeksjonere denne jaktstrategien.
Sviktende havis kan være vanskelig for isspesialister...
...men den sesongmessige sommersmeltingen er akkurat det sjøfugler trenger
for å få tilgang til Arktis' rikdommer.
Polarlomvier.
Nordens pingviner.
Like dyktige i vannet som de er i luften.
De små, men kraftige vingene lar dem dykke 200 meter,
dypere enn noen annen flygende fugl.
På de 150 meter høye klippene over matplassene...
har denne lille sjøfuglen
til gode å få vann på vingene sine.
Hun bor i en av de største lomvikoloniene her.
En skrikende by med over 100 000 innbyggere.
Men ikke alle får samme start i livet.
Hun ble født på toppen av denne høyblokken.
Det kan virke som et farlig sted å stifte familie på.
Men hun lever i luksus.
Pakket inn i pappas dundyne er hun skjult for rovdyr.
Mamma leverer mat hver dag, rett til toppleiligheten...
...som har eget bad.
Under dem tvinges naboene til å leve i elendighet.
Hittil har denne privilegerte ungen
aldri måttet våge seg utenfor sin behagelige hylle.
Men nå som hun er tre uker gammel, er tiden inne for å spre vingene.
Hun må bli med de voksne på havet,
for det er lite mat i nærheten av kolonien.
Å komme seg ned vil være den største utfordringen i hennes liv.
Hun kan ikke fly ennå.
Den eneste måten å nå vannet på, er å hoppe.
Hvis hun bommer på vannet, om så bare med en halvmeter...
...treffer hun steinene under.
Under henne gjør andre unger seg klare til å hoppe.
Jo lenger basehoppet er, jo vanskeligere virker det.
Voksne hopper med ungene for å støtte.
Polarrevene venter på de som mislykkes.
På toppen av kolonien
venter det skumleste hoppet av alle på den lille kyllingen.
Pappa hopper med henne.
Fjærene hennes gjør at hun lander akkurat mykt nok.
Men å komme seg til havet garanterer ikke sikkerhet.
En polarmåke.
Den ser etter etternølere.
Måkene krangler.
Det gir forsterkninger tid til å ankomme.
Ikke bare familie kommer til unnsetning.
Naboer fra høyt og lavt kommer også.
For uansett hvilken hylle de er født på...
...står de sammen.
Den store strømmen fortsetter sin reise rundt Polhavet,
hvor noe av den utgående strømmen
bøyer av gjennom det kanadiske polararkipelet.
Nordvestpassasjen.
En sagnomsust sjørute.
Den er kjent for å være tilstoppet av is.
Vind og strøm brekker opp og samler isen.
Det skaper frosne tinder...
...som er opptil 18 meter tykke.
Det gjør den ugjennomtrengelig for de fleste skip.
Men én innbygger i Arktis har en egen måte å navigere denne isfylte vannveien på.
En hvithval og barnet hennes.
De er på langtur til et hemmelig sted.
Disse hvite hvalene er kjent som havets kanarifugler.
De bruker et komplekst språk
som hjelper ungene å holde nær kontakt med mødrene sine...
...når de lærer å navigere i islabyrinten.
Disse isvante hvalene kan svømme gjennom sprekker i havisen.
De fleste ville slitt med å reise her.
Men hvithvaler har ingen ryggfinne,
en tilpasning som lar dem skli rett under isen.
Ungene kan holde pusten i over åtte minutter.
De nipper til luft gjennom ishull på veien.
Endelig er hele familien gjennom.
De har ankommet en nesten isfri kyst.
Det er denne viken de har reist hundrevis av kilometer å finne.
De voksne har kommet hit siden de var barn.
Og i dag lærer de nyeste medlemmene av gruppen hvorfor den er så spesiell.
De følger foreldrene sine til bare 1,8 meter dypt vann.
Om sommeren renner elver av smeltevann ut i viken,
noe som gjør den elleve grader varmere enn havet.
Det er et hvithval-spa.
Og ungdommene sjekker ut fasilitetene for første gang.
Pappa velger en kroppsskrubb.
Tantene prøver vannaerobic.
Og om du vet hvor du skal lete...
...finnes det spesielle triks for å skrubbe vanskelig tilgjengelige steder.
Mamma viser hvithvalungen sin
hvordan man bruker større steiner som en skrubbekost.
Akkurat det hun trenger etter måneder på havet.
Men familien har ikke enerett på dette velværestedet.
Andre hvithvalgrupper kommer.
Alle er her for å eksfoliere sin døde, gulfargede hud
og fjerne parasitter.
De skrubber til den er skinnende hvit.
Selv barna lærer viktigheten av egenpleie.
I rushtiden samles opp til 2000 her for å nyte helsefordelene.
Det skaper en av de livligste hvithval-bassengfestene på jorden.
Nytelsen deres er hørbar.
Den kan høres under vann flere kilometer unna.
Men hvithval-stemmer drukner i lyden av en ny trussel.
Støyforurensning.
Polhavet forandrer seg fra et stille, isete fristed...
...til en travel skipslei.
Fem ganger så mange fartøy går nå gjennom Nordvestpassasjen
som for to tiår siden.
Økt trafikk er dårlig nytt for hvithvaler.
De er avhengige av å bruke lyder.
Og de tilpasser seg forandring sakte.
Deres gamle migrasjonsveier er nå i direkte konflikt
med de nye skipsleiene,
noe som øker sjansene for å bli truffet av skip.
Over hele Arktis kappløper ulike nasjoner
for å gjøre krav på denne siste utposten.
Ny industriell utforskning skjer hvert år for å møte verdens krav.
Noen av verdens mest verdifulle uutnyttede ressurser
antas å ligge i Arktis.
Teknologi, som dette fjernstyrte kjøretøyet...
...lar oss utforske tidligere ukjente dybder.
Nært Nordpolen, fire kilometer under havisen,
er det en eldgammel varmekilde.
En dyphavsvulkan.
Den vi har funnet som er lengst nord.
Ventilene er forgylt av edle metaller.
Det estimeres at millioner av tonn mineraler
og 90 milliarder fat olje
ligger i Arktis' dyp.
Når dette smeltende havet blir lettere tilgjengelig,
blir mineralutvinning og til og med dyphavsfiske mulig.
Arktis' dyphavsskatter blir fortsatt utforsket.
Men de er allerede i stor fare.
Nå har vi et valg.
Å utnytte eller beskytte disse utrolige nye oppdagelsene.
På litt over tre år
fullfører den globale havstrømmen reisen sin gjennom Polhavet
og slutter der den startet.
På forsommeren
skal strendene nordøst på Svalbard normalt sett være dekket av havis.
Men klimakrisen har gjort is om til åpent vann.
Denne moren tar sin ett år gamle unge med på strandleting.
Sanking har alltid vært blant bjørnenes ferdigheter.
Men uten havis å jakte på, blir de i økende grad avhengige av det.
På deres alder
måtte hun bare tåle to sommermåneder uten is.
Nå kan det være det dobbelte eller mer.
Det betyr lange perioder med hungersnød.
Så hun må lære ungene å være snarrådige
og lete etter rester.
De må finne ut hva som er trygt å spise og hva som ikke er det.
Det er forvirrende, selv for en voksen.
Strømmen fører plast og forurensning til Arktis
fra nabohavene.
Å bli viklet inn i søppelet kan være en dødsdom.
Men ikke denne gangen.
Andre trusler er uunngåelige.
Som kjemikalier fra industriell forurensning.
Disse kjemikaliene hoper seg opp i isbjørnene,
og kan påvirke deres evne til å formere seg.
I møte med motgang
gjør denne moren og resten av Arktis' innbyggere
sitt beste for å overleve.
Polhavet er ikke lenger den iskalde festningen det en gang var.
Horder av nyankomne følger isen som trekker seg nordover.
Spekkhoggere.
Og knølhvaler.
De skaper muligheter for seg selv
og konkurranse for innbyggerne.
Og blant dem...
...en blåhval.
Det største dyret...
...som noen gang har levd på jorda.
Den er 30 meter lang
og har en vekt på 150 tonn.
Hun har reist helt hit
på jakt etter krill, som trives i den varme strømmen.
Og hun er ikke alene.
Det er første gang blåhvaler fra Atlanterhavet er filmet
når de tar ungene med så langt nord.
Det signaliserer store endringer som allerede skjer.
I den globale klimakrisen
står alle i Arktis i frontlinjen.
Deres overlevelse i dette dyrebare, men raskt smeltende, havet
ligger i våre hender.
Etterpå reiser vi hele veien til Sørishavet.
Isolert.
Mystisk.
Og rikt.
Den store strømmen bringer nye utfordringer.
Og bare de som er tøffe nok...
...vil overleve.
Tekst: Susanne Katrine Høyersten