EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
VORES VERDENSHAVE
En isbjørn.
Rovdyret øverst i fødekæden i det mest omskiftelige hav.
En vandrer i havet...
...og på dets frosne overflade.
Hun har selskab.
To små, sultne ballademagere.
Hendes unger blev født på land,
men de vil tilbringe det meste af livet på dette frosne hav.
Og hun skal lære dem at finde mad.
Lektion et er at lære at navigere på havisen.
Ikke nemt, når den konstant er i bevægelse.
Hendes mindste unge synes, at havisskolen
er lidt svær.
Klimakrisen betyder,
at havisen er tyndere og mindre pålidelig, end da hun selv var en unge.
Hendes mindste halter bagefter.
Så mor beslutter, at skolen er slut for i dag.
De skal tilbage i sikkerhed, før de bliver for våde og trætte.
For den lille er det for meget.
I dette hurtigt smeltende hav vil han møde mange udfordringer.
Fordi han er så lille, er han sårbar over for hypotermi,
som er en af grundene til, at næsten halvdelen af alle isbjørneunger
ikke når til deres første fødselsdag.
Mor må beslutte sig.
Prioriterer hun sin stærke unge og fortsætter sin søgen efter mad?
Eller lader hun den svageste holde dem tilbage?
Hendes babys kald
er umuligt at ignorere.
Det har været en hård dag,
men den lille unge har lært en vigtig lektion.
Giv aldrig op.
Fremtiden for dette smeltende hav bliver skrevet lige nu.
Kun de, der kan tilpasse sig,
vil klare sig i det mest omskiftelige af alle vores verdenshave.
ISHAVET
I tusinder af år har Arktis været et frossent hav.
I dag smelter vores handlinger denne barriere,
som engang holdt fremmede tilbage.
Klimakrisen opvarmer den globale havstrøm,
og varmere vand trænger ind fra Atlanterhavet
og skaber udfordringer for nogle og muligheder for andre.
Den store strøm kommer forbi Island på sin rejse nordpå,
hvor et ekstraordinært havdyr trives på den yderste kant af Ishavet.
Havkatten.
Han spiser sig nordpå, et søpindsvin ad gangen.
Men om sommeren skifter han fokus fra at finde mad til at finde en mage.
Han er på udkig efter en hun-havkat.
Er hun den eneste ene?
For en han-havkat...
...er hun smuk.
Men det ligner desværre, at hun har slået sig ned.
Videre til den næste.
I alle de havkat-huler, han besøger,
har hunnerne allerede partnere.
Havkat-tænder bruges til andet end at spise.
En snerren signalerer aggression.
Den enlige havkat kan ikke hamle op...
...med denne beskyttende han,
hvis ar er et tegn på, at han har kæmpet med mange rivaler.
I stedet må han være tålmodig...
...og vente på, at en anden vovet ungkarl kommer forbi.
Ham her er større og modigere
og kan måle sig med den kamperfarne han.
Den enlige havkat venter på sidelinjen...
...på lige det rette øjeblik...
...når begge hans rivaler er udmattede.
Først nu slår han til...
...og sniger sig ind ved siden af den ubevogtede hun.
Og han lader til at forsegle aftalen med en gave.
Men hun har faktisk overlistet dem alle.
Efter parringen ghoster hun sin elsker,
lægger sine æg og dropper ham.
Hun lader ham opfostre deres afkom i de næste syv måneder,
og hvis det lykkes ham,
vil nogle af deres babyer skylle nordpå på den store strøm...
...sammen med millioner af ton varmt vand,
der løber videre ind i Arktis.
Kombinationen af den varme strøm og skiftende klima
forvandler is, der engang var fast, til sjap.
Hvalrosmødre og deres unger bruger de største stykker, de kan finde,
som en flydende børnehave.
Deres relation er en af de tætteste blandt noget arktisk dyr.
De putter for varmens skyld.
Men når de er tre år, er nogle af de unge næsten på størrelse med deres mor.
Og denne unge er ikke længere hendes øjesten.
Han blev for nylig erstattet...
...af en irriterende lillebror,
der stjæler al hendes mælk
og omsorg.
Når han vil have hendes opmærksomhed,
får han den kolde skulder.
Hans eneste valg er at forlade hjemmet.
Hunner bliver ofte i børnehaven hele livet,
men på et tidspunkt må alle hanhvalrosser
forlade mors side i deres søgen efter kammeratskab.
De vil rejse hundredvis af kilometer i den søgen.
Enhver ung har brug for venner på deres egen alder.
Endelig.
En gruppe af unge, fortrængte hanner,
der har dannet en strandklub kun for drenge.
Hvis altså de lukker ham ind.
Her stinker,
larmer,
og for at komme ind skal man bestå en optagelsesprøve.
For at få det varmeste sted i midten
skal han finde vej gennem denne bunke af stødtænder og spæk.
Plads til en lille en?
Det er tid til en afledningsmanøvre.
De bliver let aktiveret.
Måske er han ikke stor nok til at kæmpe sig frem.
Men han er stadig lille nok til at crowdsurfe.
Endelig får han en god plads...
...og opdager, at de store bæster
i virkeligheden er bløde.
De giver ham det kammeratskab, han søger.
Det lader til, at han-hvalrosser kan trives i disse strandenklaver,
men mødre og babyer kan have sværere ved at tilpasse sig et omskifteligt Arktis,
for havisen, de skal bruge til børnehaven, bliver mere ustabil.
Takket være klimakrisen
er halvdelen af den arktiske sommerhavis forsvundet de sidste 40 år.
Meget af det, der er tilbage, driver på havet
og styres af strømmen, vinden og tidevandet.
Under den frosne overflade løber den store strøm videre...
...og medbringer sarte livsformer.
En svømmende søsnegl.
Også kendt som en vingesnegl.
Dens gennemsigtige krop afslører små glødende organer.
I nærheden...
...bryder en ribbegople lys i psykedeliske farver.
Den er modstandsdygtig over for skiftende havtemperaturer,
og ny forskning har vist, at ribbegopler faktisk er
den ældste slægt blandt havdyr, der lever i dag.
I over 500 millioner år har de været vores haves dygtigste overlevere.
Men der sker hastige forandringer,
og de fleste af dyrene i Arktis er ikke så modstandsdygtige.
Denne frosne sø, der ligger 800 km nord for polarcirklen,
gemmer på en hemmelighed.
Fjeldørred, fanget af isen.
De har udviklet sig til at kunne overleve i både fersk- og saltvand.
At få styr på timingen, når de bevæger sig mellem de to,
er et spørgsmål om liv og død.
Det er varmere her end i Ishavet,
så hundredvis af fjeldørreder har overvintret i søen.
Men det er knapt med mad her.
Og efter ti måneders faste er de sultne.
De svage og sultne fjeldørreder svømmer hen til isvæggen...
...og venter på, at temperaturen stiger,
så sluserne til deres sommer-fødeområder åbner sig.
De forbereder sig på at vende tilbage til saltvand.
Og endelig
begynder floden at strømme...
...og forbinder deres sø til havet.
Fjeldørrederne når frem til havet.
Men de er svækkede, og kulden gør dem langsommere.
Så de er sårbare i et par dage.
Måger ringer med madklokken.
Sushibåndet er i bevægelse.
Fjeldørreder er ikke ligefrem fastfood,
men de er stadig overraskende svære at fange.
I et hav, hvor du skal udnytte enhver mulighed,
er det et muligt festmåltid.
De fjeldørreder, der overlever, kommer videre fra flodmundingen
og hen mod et meget større rovdyr.
Narhvalen, havets enhjørning.
Hannerne har en tand, der er op til tre meter lang
og besidder millioner af nerveender.
Der forskes stadig i dens mange anvendelser.
Med utrolig nøjagtighed driver narhvalen en fjeldørred væk.
Men han prøver ikke at spidde den.
Han prøver at lamme den.
Og hans vedholdenhed betaler sig.
Dette er første gang,
at en narhval er blevet filmet i jagten på fjeldørred med sin stødtand.
Og han er ikke alene.
Andre hanner bruger samme teknik.
Vi ved endnu ikke, om alle narhvaler jager på den måde,
eller om kun de her har lært at udnytte denne sæsonbestemte overflod.
Men denne gevinst varer måske ikke ved ret meget længere.
Klimakrisen opvarmer nu nogle kystfloder til over 21 grader.
Og det kan en fjeldørred ikke overleve.
Dette sarte økosystem er i fare.
Måske mister vi dette arktiske skue,
før vi har haft en chance for at forstå det til fulde.
Intet sted har den varme havstrøm en større effekt
end ved en gruppe øer i det nordligste Arktis.
Svalbard.
Svalbards klima opvarmes seks gange hurtigere end det globale gennemsnit.
Det omskiftelige landskab skaber en udfordring for en sulten isbjørn,
som, i stedet for at jage på isen, må svømme for at finde sit næste måltid.
En remmesæl.
Den største og tykkeste sæl i Arktis.
Det perfekte mål.
Bjørne og sæler har leget en kat-og-mus-leg på havisen
i generationer.
Men idet isen smelter,
ændrer reglerne sig.
Han prøver at mestre kunsten ved at snige sig ind på byttet fra vandet.
Før han kan lykkes, skal han være mere listig.
Intet at se her,
men han kan ikke modstå at kigge.
Og nu
bliver den, der blev stalket, til stalkeren.
Han er bag dig.
Sælen viser sin angriber, at han fejlede.
Tid til at komme videre.
Hans evner bliver sat på prøve.
Denne gang er der over 180 meter åbent vand mellem dem
og intet sted at gemme sig.
For at skjule sig her skal han være...
...usynlig.
Det er ikke hans dag.
Hvis isbjørne skal overleve i denne nye, varmere verden,
skal de perfektionere denne jagtstrategi.
Svindende havis er måske et problem for isspecialister,
men den sæsonbestemte sommersmeltning er det, besøgende havfugle skal bruge
for at få adgang til Arktis' rigdomme.
Polarlomvier.
Nordens pingviner.
De er lige dygtige i vandet og i luften.
Deres små, men kraftfulde vinger lader dem dykke 198 meter ned,
dybere end nogen anden flyvende fugl.
På de 150 meter høje klipper over deres fødeområder...
...har denne lille havfugl
endnu ikke dyppet sine vinger.
Hun bor i en af de største lomvikolonier her.
En skræppende by på over 100.000 indbyggere.
Men de får ikke alle den samme start på livet.
Hun blev født på toppen af dette højhus.
Det virker måske som et farligt sted at stifte familie,
men hun lever et liv i luksus.
Hun ligger under fars dundyne og er skjult for rovdyr.
Mor leverer mad dagligt, direkte til hendes penthouse.
Og der følger egne faciliteter med.
Under dem er naboerne tvunget til at leve i elendighed.
Indtil videre har denne privilegerede unge
ikke skullet vove sig uden for sin afsats tryghed.
Men hun er tre uger gammel,
og tiden er kommet til, at hun spreder sine vinger.
Hun skal tage med de voksne på havet,
for mad nær kolonien er ved at løbe tør.
At komme ned bliver hendes lille livs største udfordring.
Hun kan ikke flyve,
og den eneste måde, hun når vandet på, er ved at hoppe.
Hvis hun rammer forbi havet, selv med få centimeter,
rammer hun klipperne.
Under hende gør andre unger sig klar til at hoppe.
Jo højere oppe det er, jo sværere virker det.
De voksne hopper med for støtte.
Polarrævene venter på ofrene.
I toppen af kolonien
står den lille unge over for det mest skræmmende spring.
Far hopper med hende.
Hendes fjer er akkurat nok til at afbøde kollisionen.
Men at nå havet er ikke lig med sikkerhed.
En gråmåge...
...på udkig efter nølere.
Mågerne kævler...
...og giver forstærkningerne tid til at ankomme.
Ikke kun familien kommer til undsætning.
Naboer fra hele klippen kommer også.
For uanset hvilken afsats, de fødes på,
er de alle sammen om det.
Den store strøm fortsætter sin rejse rundt om Ishavet,
hvor noget af den udgående strøm løber gennem det canadiske arktiske øhav,
Nordvestpassagen.
En sagnomspunden søvej,
der notorisk er tilstoppet af is.
Vind og strøm brækker og samler isen...
...og skaber frosne tinder,
der er op til 18 meter tykke.
Så her er uigennemtrængeligt for de fleste skibe.
Men en arktisk beboer har sin egen måde at navigere denne isfyldte vandvej på.
En hvidhval og hendes baby...
...på en lang rejse til et hemmeligt sted.
Disse hvide hvaler er kendt som havets kanariefugle.
De bruger et komplekst sprog,
som hjælper kalvene med at holde tæt kontakt med mødrene...
...idet de lærer at navigere islabyrinten.
Disse iskyndige hvaler kan svømme igennem sprækker i havisen.
De fleste vil kæmpe med at færdes her.
Men hvidhvaler har ingen rygfinne,
en tilpasning, der gør, at de kan glide lige under isen.
Ungerne kan holde vejret i over otte minutter.
De får luft via huller i isen på rejsen.
Endelig klarer hele familien sig igennem...
...og ankommer til en næsten isfri kyst.
Denne fjord har de rejst hundredvis af kilometer for at finde.
De voksne er taget hertil, siden de var unger.
Og i dag lærer de nyeste medlemmer af gruppen, hvorfor den er så speciel.
De følger deres forældre ud på blot 1,8 m dybt vand.
Om sommeren nærer smeltende floder fjorden,
så den bliver 11 grader varmere end havet.
Det er et hvidhval-kurbad.
Og ungerne tjekker faciliteterne ud for første gang.
Far går efter lidt massage,
mens tanterne prøver vandgymnastik.
Og hvis du ved, hvor du skal lede,
er der særlige tricks, der kan skrubbe de utilgængelige steder.
Mor viser sin baby-hvidhval,
hvordan man bruger de større sten som skrubbesvamp.
Det er skønt efter flere måneder på havet.
Men familien har ikke enerådighed til dette wellnessophold.
Andre hvidhvaler ankommer.
De er her for at eksfoliere deres døde, gule hud og for at smide parasitter.
De skrubber, indtil den skinner hvidt.
Selv babyerne lærer vigtigheden af egenomsorg.
Når her er travlest, samles op mod 2.000 for at nyde fjordens sunde fordele,
og det resulterer i en af de mest livlige hvidhval-poolfester på Jorden.
Deres nydelse giver lyd fra sig...
...og kan høres under vandet i flere kilometers omkreds.
Men hvidhvalernes stemmer overdøves af en ny trussel.
Støjforurening.
Ishavet ændrer sig fra en stille, iskold oase...
...til en trafikeret shipping-motorvej.
Fem gange så mange fartøjer sejler nu gennem Nordvestpassagen
end for to årtier siden.
Øget trafik er skidt nyt for hvidhvaler,
som er dybt afhængige af deres lydverden.
De er langsomme til at tilpasse sig ændringer.
Deres gamle migrationsveje er nu i direkte konflikt
med de nye sejlruter,
og det øger risikoen for sammenstød.
På tværs af Arktis dyster lande om at gøre krav på dette sidste grænseland,
og der finder ny industriel udforskning sted årligt for at indfri efterspørgslen.
Nogle af verdens mest værdifulde uudnyttede ressourcer
menes at ligge i det arktiske dyb.
Teknologi, såsom dette fjernstyrede køretøj,
giver os mulighed for at udforske hidtil ukendte dybder.
Tæt på Nordpolen, fire kilometer under havisen,
er der en primær varmekilde.
En dybhavsvulkan. Den mest nordlige, man har opdaget.
Dens åbninger er dækket af ædelmetaller.
Det anslås, at millioner ton mineraler og 90 milliarder tønder olie
ligger i det arktiske dyb.
Det smeltende hav bliver mere tilgængeligt,
og mineraludvinding
og endda dybhavsfiskeri bliver muligt.
Ishavets dybhavsskatte bliver stadig opdaget.
Men de er allerede i stor fare.
Nu har vi et valg.
At udnytte eller beskytte de utrolige nye opdagelser.
På lidt over tre år
fuldender den globale havstrøm sin rejse gennem Ishavet
og afslutter cirklen.
I forsommeren ville de nordøstlige kyster på Svalbard normalt være dækket af havis.
Men klimakrisen har omdannet is til åbent hav.
Denne mor tager sine etårige unger med ud for at søge efter mad.
Fouragering har altid været en del af bjørnenes færdigheder.
Men uden havis, de kan jage på, må de nu i stigende grad satse på den.
Da hun var på deres alder, skulle hun kun udholde to sommermåneder uden is.
Nu kan det være det dobbelte eller mere.
Det betyder lange perioder med sult.
Så hun skal lære sine unger at være snarrådige
og lede efter rester.
Finde ud af, hvad der er sikkert at spise,
og hvad der ikke er.
Det er forvirrende, selv for en voksen.
Strømmen fører plastik og forurenende stoffer til Arktis
fra nærliggende have.
At blive viklet ind i kystens skrald kan være en dødsdom.
Men ikke denne gang.
Andre trusler er uundgåelige.
Såsom kemikalier fra industriel forurening.
Disse kemikalier ophobes i isbjørnene
og kan påvirke deres reproduktionsevner.
Over for modgang gør denne mor og resten af Arktis' beboere
deres bedste for at overleve.
Ishavet er ikke længere den isede højborg, det engang var.
Horder af nyankomne følger den vigende is nordpå.
Spækhuggere.
Og pukkelhvaler.
Det skaber muligheder for dem selv
og konkurrence for beboerne.
Og blandt dem,
en blåhval.
Det største dyr,
der nogensinde har levet på Jorden.
Den er næsten 30 meter lang
og vejer over 150 ton.
Hun har taget denne lange rejse
ved at følge krill, der trives i den varme strøm.
Og hun er ikke alene.
Det er første gang, atlantiske blåhvaler er blevet filmet,
hvor de bringer deres unger så langt nordpå.
Det signalerer store forandringer, der allerede sker.
I den globale klimakrise
er alle arktiske beboere i frontlinjen.
Deres overlevelse i dette dyrebare, men hurtigt smeltende hav
er i vores hænder.
Nu rejser vi hele vejen til Sydhavet.
Isoleret,
mystisk
og frodigt.
Den store strøm giver nye udfordringer,
og kun de mest hårdføre...
...overlever.
Tekster af: Niels M. R. Jensen