UNA SÈRIE DOCUMENTAL DE NETFLIX
Un os polar.
És el principal depredador de l'oceà més canviant del món.
Nòmada del mar...
i de la superfície congelada.
Té companyia.
Dos dimoniets famolencs.
Han nascut a terra ferma,
però passaran quasi tota la vida en aquest oceà congelat.
Ella els ha d'ensenyar a trobar menjar.
La primera lliçó és aprendre a navegar pel gel marí.
No és gens fàcil...
si no para de moure's.
El cadell més petit troba que l'escola de gel
és una mica inabastable.
Amb la crisi climàtica, el gel és més prim
i menys fiable que quan ella era cadell.
El més petit es comença a quedar enrere.
La mare decideix que ja n'hi ha prou per avui.
Han de tornar a un lloc segur abans que es mullin i es cansin massa.
Per al menut, és excessiu.
En aquest oceà que es fon tan de pressa, s'enfrontarà a molts obstacles.
Com que és tan petit, és vulnerable a la hipotèrmia.
Aquesta és una de les raons per què quasi la meitat de cadells d'os
no arriben al seu primer aniversari.
La mare ha de decidir.
Prioritza el cadell fort i continua buscant menjar?
O deixa que el més dèbil els endarrereixi?
Els plors de la cria
són impossibles d'ignorar.
Ha sigut un dia dur,
però el cadell ha après una lliçó important:
no s'ha de rendir mai.
El futur d'aquest oceà que es desfà s'està escrivint ara.
Només aquells que s'hi adaptin
podran sobreviure al més canviant dels nostres oceans.
OCEÀ ÀRTIC
Durant milers d'anys, l'Àrtic ha sigut un oceà congelat.
Avui, les nostres accions fonen aquesta barrera
que impedia el pas als forasters.
Com que la crisi climàtica escalfa el corrent oceànic global,
prové més aigua calenta de l'Atlàntic.
Això suposa reptes per a uns i oportunitats per a uns altres.
El gran corrent passa de llarg Islàndia en el seu viatge cap al nord...
on un animal marí extraordinari prospera als límits de l'oceà Àrtic.
El peix llop.
De camí cap al nord, va menjant garotes.
Però, a l'estiu, la seva prioritat ja no és trobar menjar, sinó parella.
Fa voltes a la recerca d'una lloba.
Podria ser ella?
Per a un peix llop mascle,
és preciosa.
Però, per desgràcia, sembla que ja té algú.
Doncs una altra.
A tots els caus de peix llop on mira,
les femelles ja tenen parella.
Les seves dents no són només per menjar.
Un grunyit
indica agressió.
El llop solitari no pot competir
contra aquest mascle protector.
Les seves cicatrius de guerra són senyal que ha fet fora molts rivals.
Sap que encara no és el seu moment.
Ha d'esperar que vingui un altre solter atrevit.
Més gros i més valent.
Aquest peix nou sí que és un bon rival per al de les cicatrius.
Des de la banqueta, el llop solitari espera...
el moment oportú.
Quan tots dos rivals estan exhaustos...
és quan actua, i no abans.
Es cola al cau de la femella desatesa.
Aquí dins, tanca el pacte amb un regal.
Però, de fet, ella és més llesta que tots.
Després d'aparellar-se, desapareix.
Fresa i abandona l'amant de seguida.
Li deixa les cries perquè les cuidi durant set mesos.
Aleshores, si ell ho ha fet bé,
alguns dels seus peixets aniran cap al nord amb el corrent...
i s'uniran als milions de tones d'aigua calenta que s'endinsen a l'Àrtic.
La combinació del corrent càlid i el canvi climàtic
està convertint el gel sòlid...
en granissat.
Les mares i les cries de morsa fan servir els blocs més grans que troben
com a guarderia flotant.
Tenen un dels vincles més estrets de tots els animals àrtics.
S'arrauleixen per donar-se escalfor.
Però, amb tres anys, alguns joves ja fan la mida de sa mare.
Aquest cadell ja no és la nineta dels seus ulls.
Fa poc que l'ha reemplaçat...
el pesat del seu germà petit.
Acapara tota la llet
i tot l'afecte.
Quan intenta que la mare li faci cas...
ella li gira l'esquena.
L'únic que pot fer és anar-se'n de casa.
Les femelles solen passar tota la vida criant,
però hi ha un moment en què tota morsa mascle
ha de marxar del costat de la mare per buscar companyia.
Viatgen centenars de quilòmetres per trobar-la.
Tot adolescent necessita col·legues de la seva edat.
Per fi!
És una banda de mascles joves i expulsats de casa.
Han creat un club de platja només per a nois.
Tant de bo l'acceptin.
Hi fa pudor...
és sorollós...
i, per entrar-hi, cal passar una iniciació.
Per aconseguir el lloc més càlid,
s'haurà d'obrir pas entre aquest munt d'ullals i de greix.
Hi ha un buit petitó?
És l'hora de distreure'ls.
No costa gaire punxar-los.
Potser no és prou gros per obrir-se pas a la força...
però sí que és prou petit per passar-los per damunt.
Per fi, es guanya un bon lloc.
Descobreix que aquests animalots són, de fet, uns trossets de pa.
Li donen la companyia que tant desitja.
Sembla que a les morses mascle els va bé en aquestes trobades...
però a les mares i les cries els costa més adaptar-se als canvis de l'Àrtic...
ja que el gel que necessiten per a la criança esdevé més inestable.
Degut a la crisi climàtica,
la meitat del gel àrtic estival s'ha perdut en els darrers 40 anys.
Molt del que queda va a la deriva per l'oceà,
a la mercè del corrent, el vent i les marees.
Sota la superfície congelada, flueix el gran corrent.
Transporta formes de vida aparentment delicades.
Un llimac marí nedador.
També se'l coneix com a àngel de mar.
El seu cos translúcid revela uns òrgans minúsculs i brillants.
Derivant a prop...
un ctenòfor refracta la llum en colors psicodèlics.
Són increïblement resistents als canvis de temperatura.
La ciència ha descobert que els ctenòfors són, de fet,
l'estirp més antiga dels animals marins existents avui dia.
Durant més de 500 milions d'anys,
han sigut els grans supervivents dels nostres oceans.
Però, davant uns canvis tan ràpids,
la majoria dels residents de l'Àrtic no tenen tanta resiliència.
Aquest llac glaçat, a uns 800 quilòmetres del cercle polar àrtic,
amaga un secret.
La truita alpina, empresonada pel gel.
Ha evolucionat per sobreviure tant en aigua dolça com salada.
Escollir el moment adequat per canviar de l'una a l'altra
és una qüestió de vida o mort.
Aquí fa més calor que a l'oceà Àrtic,
així que centenars de truites han passat l'hivern al llac.
Però aquí hi ha poc menjar.
Després de deu mesos en dejú, estan famolenques.
Les truites, dèbils i amb gana, fan cua contra el mur de gel.
Esperen que les temperatures augmentin...
i que s'obrin les comportes de les seves zones d'alimentació estivals.
Es preparen per tornar a l'aigua salada.
Fins que, per fi,
el riu comença a fluir...
i reconnecta el llac amb l'oceà.
Les truites arriben al mar.
Però, com que estan dèbils, el fred les alenteix.
Durant uns dies, són vulnerables.
Les gavines toquen la campaneta.
El sushi està en marxa.
Les truites no són menjar ràpid...
però, sorprenentment, costa atrapar-les.
En un oceà on cal aprofitar qualsevol oportunitat,
això és tot un festí.
Les truites que sobreviuen a l'atac surten per la desembocadura
i entren al territori d'un depredador molt més gros.
El narval, l'unicorn del mar.
Els mascles tenen un ullal de fins a tres metres de llargada,
amb milions de terminacions nervioses.
Encara no se n'han descobert tots els usos.
Amb una gran precisió, aquest dentut aparta una sola truita.
Però no intenta travessar-la.
El que vol és atordir-la.
Amb persistència, ho aconsegueix.
És el primer cop que es filma un narval caçant una truita alpina amb l'ullal.
No és l'únic.
Altres mascles fan servir la mateixa tècnica.
Encara no sabem si tots els narvals cacen així...
o si aquests són els únics que han après a aprofitar
aquesta breu època d'abundància.
Però pot ser que aquest regal no duri gaire.
La crisi climàtica està escalfant alguns rius de costa
a més de 21 graus Celsius.
A més temperatura, la truita alpina no sobreviu.
Aquesta delicada xarxa de vida es troba en perill.
Podríem perdre aquest espectacle àrtic
abans d'arribar-lo a comprendre del tot.
El lloc on té més impacte l'escalfament del corrent oceànic
és al voltant d'un grup d'illes al nord de l'Àrtic.
Svalbard.
El clima de Svalbard s'escalfa
sis vegades més de pressa que la mitjana mundial.
Aquest paisatge canviant és tot un repte per a aquest os polar famolenc.
En comptes d'anar pel gel, ha de nedar per trobar menjar.
Una foca barbuda.
És la foca més grossa i més grassa de l'Àrtic.
L'objectiu perfecte.
Els ossos i les foques han jugat al gat i el ratolí sobre gel
durant generacions.
Però, amb el desglaç,
les regles canvien.
Intenta dominar l'art de sorprendre la presa sortint de l'aigua.
Per aconseguir-ho, s'hi haurà d'acostar amb més sigil.
Aquí no hi ha res...
però no pot evitar donar-hi un cop d'ull.
Ara, el perseguit es converteix en el perseguidor.
Darrere teu!
La foca mostra al seu atacant que l'ha espifiada.
Continuem.
La seva habilitat es posa a prova.
Aquesta vegada, els separen més de 180 metres de mar obert.
No hi ha cap amagatall.
Per ocultar-se aquí,
s'ha de fer...
invisible.
Avui no és el seu dia.
Si els ossos polars se'n volen sortir en aquest nou món més càlid,
hauran de perfeccionar l'estratègia de caça.
El desglaç complica la vida dels animals especialitzats en el gel...
però la fosa estival és el que necessiten els ocells marins visitants
per accedir a les riqueses de l'Àrtic.
Somorgollaires de Brünnich.
Els pingüins del nord.
Són tan hàbils a l'aigua com al cel.
Amb les seves ales, petites però fortes, es poden submergir fins a 200 metres,
més que qualsevol altra au voladora.
Als penya-segats de 150 metres que dominen la zona,
aquesta petita...
no s'ha mullat mai les ales.
Viu en una de les colònies més grans de somorgollaires.
És una ciutat clamorosa de més de 100.000 habitants.
Però no tots comencen la vida igual.
Ella ha nascut al cim d'aquesta torre.
Pot semblar un lloc perillós per pujar una família,
però la seva vida és ben luxosa.
Abrigada sota les plomes del pare, s'amaga dels depredadors.
La mare li porta menjar cada dia, directament a l'àtic.
Inclús tenen un bany privat.
A sota, els veïns han de viure envoltats de brutícia.
Fins ara, aquesta cria privilegiada
no ha hagut d'abandonar la comoditat de la seva cornisa.
Però ja té tres setmanes i li toca obrir les ales.
S'ha d'unir als adults que són al mar
perquè hi ha poc menjar prop de la colònia.
Baixar d'aquí serà el repte més gran de la seva curta vida.
Encara no vola.
L'única manera d'arribar a l'aigua és saltar.
Si no cau a l'oceà, encara que sigui per uns centímetres...
s'estamparà a les roques.
Sota seu, més cries es preparen per saltar.
Com més amunt és el salt BASE, més difícil sembla.
Els adults també salten com a suport.
Les guineus àrtiques esperen les víctimes.
Al cim de la colònia,
la petita s'enfronta al salt més esgarrifós de tots.
El pare salta amb ella.
Les plomes amorteixen l'impacte...
per poc.
Però arribar a l'oceà no és garantia de seguretat.
Un gavià glauc.
Busca els que es queden enrere.
Els gavians lluiten.
Això dona temps als reforços d'arribar.
No només ve la família al rescat.
El veïnat, tant de dalt com de baix, també hi acudeix.
Sigui quina sigui la cornisa on han nascut...
tots fan pinya.
El gran corrent continua el seu viatge per l'oceà Àrtic.
Una part del corrent ascendent se'n va cap a l'arxipèlag àrtic canadenc.
El pas del Nord-oest.
Una ruta llegendària...
i molt obstruïda pel gel.
El vent i el corrent fracturen i amunteguen el gel.
Es formen cims glaçats...
de fins a 18 metres de gruix.
És impenetrable per a molts vaixells.
Però un habitant àrtic té un mètode per navegar per aquest canal ple de gel.
Una beluga i la seva cria...
fan un llarg viatge fins a un lloc secret.
Es diu que aquestes balenes blanques són els canaris del mar.
Tenen un llenguatge complex
que ajuda les cries a mantenir-se ben a prop de les mares...
mentre aprenen a navegar pel laberint gelat.
Aquestes balenes expertes en el gel neden a través de les escletxes.
Molts no podrien viatjar per aquí.
Però les belugues no tenen aleta dorsal,
una adaptació que els permet esmunyir-se sota el gel.
Les cries poden estar més de vuit minuts sense respirar.
Agafen aire pels forats a mesura que avancen.
Per fi, la família sencera ho aconsegueix.
Arriben a una costa que quasi no té gel.
Han viatjat centenars de quilòmetres per trobar aquesta badia.
Els adults hi venen des que eren petits.
Avui, els nous membres del grup descobreixen per què és tan especial.
Segueixen els pares a una zona de només dos metres d'aigua.
A l'estiu, els rius que es fonen alimenten la badia,
per això és uns onze graus més càlida que l'oceà.
És un balneari de belugues.
Els joves proven les instal·lacions per primera vegada.
El pare s'exfolia el cos.
Les tietes fan una mica d'aiguagim.
Si saps on mirar,
trobes trucs especials per fregar-te les parts on costa arribar.
La mare ensenya a la seva cria
a fer servir les pedres grans com una esponja.
És ideal després de passar mesos al mar.
Però la família no té un ús exclusiu d'aquest centre de benestar.
Arriben més belugues.
Totes venen a exfoliar-se la pell morta i groguenca
i a treure's els paràsits.
Acaben ben blanques i brillants.
Fins i tot les cries aprenen la importància de cuidar-se.
En hora punta, s'hi reuneixen fins a 2.000 individus
per gaudir dels beneficis de la badia.
És una de les festes de belugues més animades del món.
El seu plaer és ben sonor.
Sota l'aigua, se sent a quilòmetres a la rodona.
Però una nova amenaça ofega la veu de les belugues.
La contaminació acústica.
L'oceà Àrtic passa de ser un refugi silenciós i glaçat...
a una autopista de vaixells molt transitada.
Cinc vegades més embarcacions viatgen ara pel pas del Nord-oest
que fa dues dècades.
L'augment del trànsit perjudica les belugues,
que depenen molt del seu món sonor
i s'adapten lentament als canvis.
Els seus antics camins migratoris ara estan en conflicte directe
amb les noves rutes marítimes
i hi ha més possibilitats que xoquin amb un vaixell.
Arreu de l'Àrtic, els països competeixen
per reclamar aquesta última frontera.
Cada any, hi ha noves expedicions industrials
per satisfer les necessitats mundials.
Alguns dels recursos més valuosos i sense explotar
es troben al fons de l'Àrtic.
La tecnologia, com aquest vehicle amb control remot,
ens permet explorar profunditats abans desconegudes.
A prop del pol nord, a quatre quilòmetres sota el gel marí,
hi ha una font de calor primitiva.
Un volcà submarí.
El més septentrional que hem trobat mai.
Té fumaroles recobertes de metalls preciosos.
S'estima que milions de tones de minerals i 90.000 milions de barrils de petroli
es troben al fons de l'Àrtic.
Com que aquest oceà cada cop és més accessible,
l'extracció de minerals i la pesca d'altura
es tornen possibles.
A les profunditats àrtiques, encara hi ha tresors per descobrir...
però ja corren molt de perill.
Ara hem de prendre una decisió:
explotar o protegir aquestes descobertes increïbles.
En només tres anys,
el corrent oceànic global completa el seu viatge per l'oceà Àrtic
i tanca el cercle.
A principi d'estiu,
les costes del nord-est de Svalbard haurien d'estar cobertes de gel.
Però la crisi climàtica ha convertit el gel en aigua.
Aquesta mare porta els cadells d'un any a investigar per la platja.
Cercar aliment sempre ha sigut una habilitat dels ossos.
Com que ara no tenen un mar on caçar, l'han de fer servir cada vegada més.
Quan ella tenia la seva edat, sols havia d'aguantar dos mesos sense gel.
Ara, pot ser el doble de temps o més.
Això suposa llargs períodes de fam.
Ha d'ensenyar als cadells a tenir recursos
i buscar restes de menjar.
Han d'esbrinar què poden menjar...
i què no.
És confús, fins i tot per a un adult.
El corrent porta plàstics i contaminants a l'Àrtic
des dels oceans veïns.
Enredar-se amb les deixalles de la costa pot ser una sentència de mort.
Aquesta vegada, no.
Hi ha altres amenaces que no es poden evitar,
com les substàncies químiques de les indústries.
Aquestes substàncies s'acumulen dins els ossos polars
i poden afectar la seva capacitat reproductiva.
Amb tantes adversitats,
aquesta mare i la resta d'habitants de l'Àrtic
fan tot el que poden per sobreviure.
L'oceà Àrtic ja no és la fortalesa congelada que era abans.
Bandades de nouvingudes segueixen la retirada del gel cap al nord.
Orques...
i balenes amb gep.
Creen oportunitats per a elles mateixes
i competència per als residents.
Entre elles hi ha...
una balena blava.
És l'animal més gros...
que ha existit mai a la Terra.
Fa uns 30 metres de llarg
i pesa més de 150 tones.
Ha fet aquest viatge tan llarg
seguint el krill que abunda al corrent càlid.
I no està sola.
És la primera vegada que filmem unes balenes blaves de l'Atlàntic
portant les cries tan al nord.
Això indica que ja succeeixen uns canvis enormes.
En la crisi climàtica mundial,
tots els habitants àrtics es troben a primera línia.
La seva supervivència,
en aquest preciós oceà que es desfà de pressa,
és a les nostres mans.
A continuació, viatjarem fins a l'oceà Antàrtic.
Aïllat,
misteriós
i abundant.
El gran corrent hi porta nous reptes.
Només els més forts...
sobreviuran.
Subtítols: Paula Fernández Espriu