EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
VORES VERDENSHAVE
Falklandsøerne.
Denne udsatte sydatlantiske forpost hamres på af ubarmhjertige vinde
og bølger året rundt.
De får næringsstoffer frem og stimulerer algevækst,
som giver vandet en atlantisk grøn farve.
Stilheden mellem storme varer ikke længe.
Så hvis du bor her, udnytter du enhver pause i vejret.
Commersons delfiner.
De elsker at surfe.
Deres holdfarver
er en slags camouflage,
der adskiller konturerne på deres kroppe.
Disse delfiner på 1,2 meter vil altid gerne lege.
Og det tjener et større formål,
for det beskæftiger deres hjerner...
...og forbinder dem som flok.
Men der er andre surfere her.
En søløve.
Det er ham, som er hannen heromkring. Det er hans bølge.
Han jager enhver væk.
Men han skræmmer dem ikke.
For delfinerne er det en chance for at more sig mere.
I dag leger de fang mig, hvis du kan.
Og når søløven opgiver jagten,
kommer de frem fra skjul for at finde ham.
Denne leg gør, at de alle er på toppen,
fysisk og mentalt,
og de knytter bånd indbyrdes.
For mange dyr, der lever i det vilde Atlanterhav,
er teamwork nøglen til overlevelse.
ATLANTERHAVET
Den globale havstrøm flyder
fra Det Indiske Ocean ind i det sydlige Atlanterhav,
starten på en 16.000 kilometer lang rejse nordpå, der tager fire år.
Gennem nogle af de voldsomste vande og største bølger på planeten.
Vores rejse begynder på Afrikas sydspids,
hvor vandet fra Det Indiske Ocean og Atlanterhavet kolliderer.
Et sted, som de gamle søfolk har kaldt Stormenes Kap.
Storme, der forårsager enorme dønninger,
som hamrer ind på kysterne.
Men under kaosset kan der være lommer med ro.
Tætte tangskove dækker kystlinjen.
De absorberer bølgernes energi og tæmmer det vilde hav.
Og gemt i en skovlysning
ligger en passioneret gartners yngleplads.
En brasen,
der plejer sit område.
Han vedligeholder en velpoleret sten,
der er fri fra ukrudt og sand,
og det skal tiltrække en hun, som kan lægge sine æg der.
Men der er konkurrence fra andre hanner.
For at skille sig ud fra mængden skal hans område være perfekt.
Det handler om at holde facaden oppe
og fjerne alt, der kan rode det til.
Eremitkrebs.
Tang.
Af sted, haj.
Den søstjerne skal væk...
...over naboens hegn.
Det var ikke mig.
Hans nabo ser ikke for glad ud.
Du tabte vist den her.
Niks. Den er din.
Det er sjældent, man kan se søstjernetennis i første parket.
Det kan fortsætte for evigt.
Men de har udtrykt sig klart.
Det er på tide at droppe søstjernen og komme i gang med arbejdet.
Hans klippehave er pænt poleret,
og hunner med æg svømmer foroven,
så han kan endelig fremføre et show.
Han gør opmærksom på sit område.
Hun kan lide det, hun ser.
Og med en smule opmuntring lægger hun sine æg.
Nu er hans eneste fokus at bevogte dem, indtil de klækkes.
Men forholdene i det sydlige Atlanterhav er uforudsigelige...
...og kan hurtigt forværres.
Det rører op i vandet...
...og spreder den lækre duft af æg langt væk fra hans tangfyldte lysning.
Det tiltrækker en sværm af sultne slangestjerner.
Én fisk kan ikke forsvare sit område mod en hær.
Nu skal naboerne lægge deres uenigheder til side.
De må arbejde sammen for at redde deres æg.
Stridsøksen begraves, da de står over for en større trussel.
Kun ved at stå sammen kan de forsvare deres æg
mod slangestjerne-invasionen.
Den travle brasen har snart gjort sin del.
For kun to uger senere
er dagen endelig kommet, hvor hans babyer udklækkes.
De bliver ført væk på den store strøm
og ender i de mange tangskove, der definerer denne rastløse kystlinje.
Det vildeste vejr i hele det sydlige Atlanterhav findes der,
hvor vinden er stærkest på den anden side af havet.
Sydamerikas Kap Horn.
Stormene her er ubarmhjertige,
og det bliver endnu vildere.
Den tiltagende klimakrise er årsag til, at vindene forstærkes år efter år.
Det kræver særlige færdigheder at jage i Patagoniens vilde bølger.
Spækhuggere er øverst i fødekæden her.
Der er intet, de ikke vil gå efter.
Selv en fuldvoksen søelefant...
...kan intet stille op.
Men voksne søelefanter kommer kun til kystlinjen for at yngle.
Hvis de skal blive her året rundt, må spækhuggerne finde andet bytte.
Deres flok ledes af bedstemor.
Hun er næsten 50 år gammel
og har brugt sit liv på at mestre denne kyst.
Nu retter hun blikket mod strandene,
hvor unge sæler og søløver søger tilflugt, når bølgerne er for voldsomme.
Selvom de risikerer, at de store bølger kan strande dem,
må spækhuggerne løbe en risiko...
...og jage på stranden.
Hvis hun sidder fast, kan hun dø.
Meget få spækhugger-familier menes at jage på den måde.
Hun lærte den teknik fra sin mor, og nu må hun lære den fra sig.
Bedstemor skal finde et sted at undervise i sikkerhed,
så de ikke strander.
Hun er læreren og guider sit unge hold til et helt særligt sted.
En beskyttet lagune,
der er beskyttet fra bølgernes kraft.
Dette strandjagt-akademi...
...er et sted, hvor de seneste rekrutter...
...kan gå amok.
Eleverne besidder ungdommens selvtillid.
Men heldigvis for denne unge har de stadig meget at lære.
Læreren fører an.
"Følg efter mig."
Det er afgørende at vælge den rette strand.
Første lektion i dag?
Angrebsvinkel.
Hvis skråningen er for lav,
går de på grund og når ikke deres mål.
Fordi det er så farligt, anbefales nybegyndere at have en makker,
der kan hjælpe dem, hvis de sidder fast.
Tid til lektion nummer to.
Usynlighed.
Bedstemor laver øvelser i at skjule finner.
De skal lære at patruljere i formation, mens rygfinnerne er under vand.
Men de skal også være stille.
De må hellere holde vejret.
Tid til en demonstration.
Målet?
Prik til sælen.
For at bestå skal rekrutterne omsætte alle deres lektioner til praksis,
hvilket beviser hvor svært det rent faktisk er.
For langsom.
For højlydt.
Fin fart, men forkert mål.
De gør fremskridt
og husker deres lektioner og lærer af deres fejl.
Men de får stadig brug for god vejledning.
Bedstemor forbereder det perfekte angreb.
Hun giver signalet ved at nikke med hovedet.
Eleven har ikke været tættere på. Den tog et stort skridt mod at dimittere.
Træningen til så farlig en mission
kan tage syv år.
Intet andet rovdyr er så længe om at blive udlært.
Deres færdigheder er så komplekse,
at det kun kan lade sig gøre takket være mange års teamwork
og bedstemors visdom.
Hen mod ækvator aftager vinden, og bølgerne bliver mindre,
mens den store strøm flyder nordpå.
Under den intense varme
virker havets vilde karakter til at blive mere blød.
Og den brasilianske kystlinje afløses af skove med salttolerante træer.
Mangrover.
En af strømmens største blaffere.
De udviklede sig i Sydøstasien,
og via strømmen har de spredt sig ud i troperne.
Det har skabt store tidevandsskove,
som her i Amazonas.
Verdens længste mangrove-strækning.
Det åbner for fødeområder for en frygtløs fisk.
En firøjefisk,
der er sulten efter eventyr.
Hun og hendes team af udforskere vil gerne ind i skoven.
Men det er lavvande, og de sidder fast ved kysten.
Den ækvatoriale sol gør lavvandet for varmt for de fleste fisk.
Tidevandet vender,
og vandet strømmer ind,
så de går i gang.
De svømmer ikke bare.
De kan smutte.
Det er sikrere at holde sammen.
Det er en helt anden verden herinde.
I mangroverne er deres unikke syn nyttigt.
Trods deres navn har firøjefisk kun to øjne,
men de har en bemærkelsesværdig kløft på tværs af pupillen,
så de kan holde halvt øje med farer, der lurer under dem,
og den anden halvdel kan lede efter muligheder oven vande.
I denne skov ved du ikke, hvor du får næste måltid fra.
Termitter.
Lækkert.
De smager godt,
men en endnu større præmie venter dem,
der er eventyrlystne nok til at følge tidevandet
til det fjerneste af havets rækkevidde...
...over 1,6 km fra stedet denne lille fisk begyndte sit jungleeventyr...
...i sin søgen på en skjult delikatesse,
der kun er tilgængelig to gange om dagen.
Disse mangrovekrabber må bakke ned i havvandet for at genopfriske gællerne.
Hun har kun få minutter, før tidevandet falder.
Fik en!
Det er den ultimative belønning
for at vove sig hen, hvor få fisk tør vove sig hen.
Snart vender tidevandet,
og ekspeditionsholdet må trække sig tilbage til kysten...
...eller risikere at blive udsat for den bagende varme.
Ligesom Atlanterhavet påvirker livet i Amazonas,
har den største flod i verden sin egen effekt på havet.
Den leverer over en million ton bladaffald
og indholdsrigt bundfald hver dag...
...og transporterer dyrebare næringsstoffer fra regnskoven,
som rives med af strømmen, 3.200 kilometer op langs Brasiliens kyst.
Det ender ved Atlanterhavets juvel,
Det Caribiske Hav.
Vi kommer hertil for at nyde dets skønhed og varme vand.
Blødkoraller trives i den næringsrige strøm ved øen Bonaire.
Man bliver ikke nemt bemærket i dette koralkarneval.
Og når det er yngletid, skal du skille dig ud fra mængden.
Et kløgtigt dyr venter på mørket, før han fører sig frem.
Han er ikke alene.
Dette magiske lysshow er det synkroniserede parringskald
for en af Bonaires mindste revbeboere.
Et lille krebsdyr kaldet muslingekrebs.
De er hver især mindre end et riskorn.
Men ved at blande to meget reaktive kemikalier i sin krop
kan en han skabe lyskæder,
der er lyse nok til at lede en hun hen til sig.
Hannerne sværmer sammen og skiftes til at tænde for deres lys.
Det samarbejde gør,
at de hver især kan holde på kemikalier i nødstilfælde.
De får brug for dem.
Kardinalfisk er 2,5 cm lange plankton-rovdyr, der er fremme om natten.
Men muslingekrebs har et hemmeligt våben.
Kemikalierne smager ækelt.
Så fisken spytter dem ud hurtigst muligt.
Og hvad værre er,
lyser kardinalfisken nu i mørket...
...og er dermed et let mål
for en natlig dræber, der sniger sig rundt i disse rev.
Dragefisken.
Dragefisken er en invasiv art,
som mennesker ved et uheld bragte hertil fra Stillehavet for 40 år siden.
Den har ingen naturlige fjender, og antallet af dem er ude af kontrol,
og den har udslettet utallige små revfisk.
Men mennesker har også udsat revene for andet pres.
Klimakrisen er årsag til, at Caribien bliver varmere.
I løbet af de sidste 40 år har en stigning på blot én grad truet
disse temperaturfølsomme revs overlevelse.
Det var nok til at omdanne dette hav til en simrende trykkoger.
Og hvad værre er, kan denne koger snart eksplodere.
Tiltagende varme gør, at de mest voldelige orkaner bliver mere hyppige,
og varmestress svækker korallerne og gør dem mere skrøbelige.
De kan ikke stå imod kombinationen af stigende temperaturer
og mere voldsomme storme,
som indtil videre har resulteret i tabet af 80 % af Caribiens koraller.
For mange betyder det at miste revet, at de mister deres hjem.
For dem, der kan svømme sig ud af problemer, er der en flugtvej.
Den store strøm presses ud gennem en snæver åbning,
Floridastrædet, der virker som en dyse på en vandslange
og tvinger strømmen til at flyde 30 gange så kraftfuldt
som alle jordens floder tilsammen.
Den er nu kendt som Golfstrømmen og er havets hurtigste strøm.
Den udbreder varme på tværs af Nordatlanten.
Den er kun en måned om at flyde fra Florida helt til New York.
Hvor dens varme vand understøtter algeopblomstring,
som brødføder store stimer af arter,
der var blevet overfisket og stod på randen af udryddelse.
Menhaden.
Men nu, efter en bedre forvaltning af fiskeriet, er de på vej tilbage.
Selv her ud for Long Island, New York.
Hvor de skal holde tæt sammen,
for den varmere strøm bringer nu grupper af caribiske hajer
længere nordpå end nogensinde før.
Men selvom de er mange, er menhaden ikke nemme at fange.
De besidder lynhurtige reaktioner, og deres skæl er meget reflekterende.
Sammen skaber de en spejlkugleeffekt, som blænder rovdyr...
...og bringer en ny forestilling...
...helt tæt på vores strande.
Den flyder stærkt fra Nordamerika,
og strømmen udvider sig og spreder varme ud over havet.
En gren går mod Nordeuropa.
Og den anden går østpå
på en kurs, der fører den til en kæde af små øer.
Azorerne.
Hvor man finder den højeste top i Den Midtatlantiske Ryg.
Den rejser sig mere end 8.000 meter fra havbunden...
...og direkte ind på den globale havstrøms vej.
Det gør, at dybhavsnæringsstoffer kommer op til overfladen.
Det giver gode fødeområder for dyr, der kan nå denne forpost midt i havet.
Den varme strøm har for nylig åbnet dørene til Azorerne
for denne nytilkomne fra Afrikas kyst.
En hvalhaj.
Den er 15 meter lang...
...og vejer over 20 ton.
Den største nulevende fisk.
De sidste 15 år
er vandet blevet varmt nok til, at de besøger stedet hyppigt.
Hun ville spise de små sneppefisk, hvis hun kunne,
men i dette tredimensionelle rum
kan de nemt udmanøvrere hende.
Det sikreste sted er over hende.
De holder hende tæt på og undgår samtidig hendes mund.
Dette hold af små fisk er måske sluppet væk nu,
men du bliver ikke havets største fisk uden selv at kunne et trick.
Hun besidder det største indre øre af alle dyr,
så hun har ekstraordinær hørelse.
Og nu bruger hun den sans til sin fordel
ved at lytte til de rumlende lyde fra en fjern tumult.
Denne fiskestime bliver tilintetgjort
af enorme blåfinnet tun, der vejer op til 680 kilo.
De er lige så store og hurtige som en væddeløbshest.
Men hun er ikke ude efter den tun.
Hun er ude efter de mindre tun, der befinder sig ved kanten.
Albacore, storøjet tun og bonito.
De er under 60 cm lange og udkonkurreres af blåfinnen.
Så de er stadig sultne
og er altid på udkig efter en ny mulighed.
Lige hvad hun har brug for.
De ved, at når man går sammen med en hvalhaj,
kan det føre til det største festmåltid.
Hun opfanger mere uro
og fører sit tunhold hen til den.
De nærmer sig, og de små tun svømmer frem...
...og angriber.
De små fisk sænker sig straks over hende...
...i søgen efter tilflugt.
Men denne gang lader tunene dem ikke finde den.
De driver de mindre fisk op
og vil fange dem mod vandoverfladen.
Hun holder igen, mens tunene driver dem tættere og tættere sammen.
Det skaber en stor, snoet fisknado.
De er fanget mod overfladen, og tunene kan nu snuppe dem en ad gangen.
Og det er det her, hun har ventet på.
Takket være hendes indfangningshold kan hun endelig tage for sig,
og hun sluger hundredvis for hver mundfuld.
Hun har udnyttet de nye muligheder i nutidens omskiftelige Atlanterhav.
Fra Azorerne følger den blåfinnet tun den varme strøm
til deres ynglepladser i et afsides havområde.
Middelhavet,
hvor vandet, der engang var fyldt med fisk, nu ser meget anderledes ud.
Fiskefarme.
De sidste to århundreder har vi gjort dele af Middelhavet uigenkendeligt.
Som det er mange steder på vores verdenshave,
har industriteknologien gjort det muligt at nå længere og dybere end nogensinde før
og fiske ud over det bæredygtige.
Vi opdrætter flere og flere fiskestimer i farme
og vender deres naturlige holdmentalitet til vores fordel,
såsom barsen og brasenen indeni disse net.
Manglen på vilde fiskebestande
har drevet en familie af sultne øresvin hertil.
Uden for nettene søger vilde fisk hen til stimerne i fangenskab,
fordi de føler sig sikrere sammen.
Men det giver øresvinene et let måltid.
Kun lidt af den store strøm flyder igennem Middelhavets lukkede farvand.
Så det varmes mere op end det åbne hav
og fører til større fordampning og et mere salt hav.
Selv disse opdrættede fisk vil kæmpe med at vokse i vand,
der bliver mere fjendtligt mod liv.
Er det et glimt af fremtiden for alle vores verdenshave?
Og er det i så fald den fremtid, vi ønsker?
For fiskene,
for deres jagere...
...og for os selv.
Temperaturerne stiger ikke kun i Middelhavet.
I løbet af sin fire år lange rejse på tværs af Atlanterhavet
har den store strøm indsamlet en stor mængde varme
og bærer på nok varme til at skabe et mildere klima i Nordeuropa.
Det kan sætte temperaturen op med over 6,5 grader.
Ude på havet giver det næring til ekstremt vejr.
I dag bliver forholdene i Nordatlanten vildere.
Og det bliver sværere at overleve vinteren ude på det åbne hav.
Her på Island er de mere vilde forhold nok til at teste
et af de stærkeste forhold i hele Atlanterhavet.
Denne søpapegøje venter på sin livslange partner.
Hans eneste ene.
Han er en blandt 100.000, der venter på, at deres mage vender hjem
efter otte måneder væk fra hinanden.
Hans partner er stadig langt ude på havet,
hvor hun jager og opbygger styrke til ynglesæsonen.
Så han skal gøre deres hule klar.
En han-søpapegøjes første opgave er en smule forårsrengøring.
De får kun én unge om året, så alt skal være helt rigtigt.
Et par bløde møbler.
Så er han klar til at fremvise arbejdet.
Men hun er ikke dukket op.
Han må bare være tålmodig.
I deres ti år lange forhold har hun aldrig svigtet ham.
Men denne hengivne søpapegøje kan ikke bare vente.
Efter alt det slid har han fortjent lidt fritid.
Og det ser sjovt ud.
Især når vinden tager til.
Omkring ham genforenes lykkelige par,
men der er stadig intet tegn på hans udkårne.
Indtil for nylig ville søpapegøje-par komme hjem inden for få dage af hinanden.
Men udtømte bestande af fisk og værre vinterstorme gør fiskeri sværere.
Hans partner forlader først fiskestedet, når hun er klar til at producere et æg.
Nogle hunner vender nu slet ikke hjem.
Endelig!
Efter otte lange måneder væk fra hinanden.
Det er et af Atlanterhavets mest trofaste partnerskaber.
Nu til den afgørende del ved at lave en søpapegøjeunge.
For søpapegøjerne og alt liv i det mere og mere vilde nordlige Atlanterhav,
giver det varmere hav store udfordringer.
Men uden for vores synsvidde reagerer naturen.
Fisk rører på sig i deres søgen efter et nyt hjem.
Overlevende bestande af torsk,
lodder
og tun
svømmer længere nordpå...
...og bevæger sig med den globale havstrøm
mod det mest omskiftelige verdenshav af dem alle.
Nu løber strømmen ud i Ishavet.
Den fører varmere vand med sig, som gør isen tyndere
og åbner dette hav op, som engang var uigennemtrængeligt.
For at overleve
må alle her gå til nye ekstremer.
Tekster af: Niels M. R. Jensen