UN SERIAL DOCUMENTAR NETFLIX
O PRODUCȚIE WILD SPACE
ÎN PARTENERIAT CU FREEBORNE MEDIA ȘI HIGHER GROUND
OCEANELE NOASTRE
Delfini-cu-bot-gros.
Această turmă trăiește în apele calde și puțin adânci din vestul Australiei,
unde se află una dintre cele mai întinse pajiști submarine.
Aici, hrana este săracă.
Există pești, dar sunt greu de prins,
mai ales alunecosul pește-unt, numit așa pe bună dreptate.
Delfinii vânează cu ajutorul sunetului,
dar iarba-de-mare interferează cu ecolocația lor.
Și, dacă se apropie prea mult, peștele-unt coboară și se ascunde în iarbă.
Pentru a păcăli peștișorii,
cele mai inteligente mamifere din ocean vor trebui să fie mult mai inventive.
Această tânără femelă învață
să transforme o cochilie goală în ceva mai util.
Peștii-unt sunt curioși
și pot folosi cochiliile ca adăpost.
Oare va merge?
Fiecare cochilie trebuie să fie la locul potrivit.
Aproape de iarba-de-mare,
dar la vedere.
Femela e nerăbdătoare
și încearcă să grăbească lucrurile.
A fost cât pe ce!
A prins unul!
Scoaterea peștelui ar putea părea problematică,
dar pentru delfin e ușor.
Și-a dat seama că, dacă scoate cochilia din apă,
peștișorul va aluneca afară.
Ca untul.
Nicăieri nu mai sunt delfinii așa isteți,
combinând comportamente așa complexe cu folosirea uneltelor.
Strădania de a mânca și de a nu fi mâncat
stimulează ingeniozitatea în Oceanul Indian tropical.
OCEANUL INDIAN
Curentul oceanic planetar curge spre vest,
transportând apă de mare caldă, tropicală pe parcursul a doi ani
din Asia până în Africa.
Începe prin a însufleți o regiune din Asia de Sud-Est
cunoscută drept Triunghiul Coralilor.
Un labirint de 25.000 de insule tropicale,
printre care circulă 15 milioane de tone de apă pe secundă,
împrospătând încontinuu zonele însorite de lângă mal
și întreținând cel mai divers ecosistem marin
de pe întregul glob.
Cu peste 80.000 de specii care trăiesc una lângă alta,
recifele de corali nu pot fi mai competitive sau mai periculoase.
Dar hrana e surprinzător de săracă.
Și, cu milioane de guri flămânde de hrănit,
fiecare locuitor al recifului e în meniul altuia.
Siguranța odraslelor necesită eforturi neîntrerupte.
O viitoare mamă e deosebit de inventivă în strădania de a-și proteja puii.
O femelă de crevete-păun.
Este o ingineră a recifului,
cu o inegalabilă hartă mentală a cartierului ei.
Pasiunea ei este să găsească fragmente de corali morți.
Își consemnează în memorie poziția fiecăruia,
în caz că are nevoie de el.
Va trebui să se grăbească,
pentru că reciclatorii recifului lucrează de zor
la transformarea coralilor morți găsiți
în nisip.
Bucata asta arată perfect.
De ce e așa pretențioasă?
Pentru că știe exact de ce formă de coral are nevoie
pentru proiectul ei imobiliar.
Se crede că-și amintește
structura pieselor găsite mai devreme
și le îmbină într-un zid în care se potrivesc perfect între ele.
Asta poate fi utilă.
Forma nu e bună.
Cu talentul ei de zidar,
și-a construit un cuib fortificat
în care își poate proteja cele 10.000 de ouă până eclozează.
Dacă vrei să intri,
va trebui să treci de mamă.
Nicio șansă!
Mulțumită talentului ei ingineresc,
această mamă deșteaptă a rezolvat cea mai mare problemă din recif.
Cum să crești următoarea generație în siguranță,
în mijlocul atâtor guri flămânde.
Dar sunt și alte moduri de a te asigura că odrasla ta începe viața cu dreptul.
Peștii-papagal giganți nu-și ascund icrele.
Au găsit alt mod de a păcăli mâncătorii de icre ai recifului.
Dar, înainte să depună icrele,
trebuie decise drepturile de împerechere, la 30 de metri adâncime.
Pentru că există un moment perfect și un loc perfect pentru împerechere.
Locul e peretele recifului,
unde fluxul și curentul se îndepărtează de acesta,
purtând icrele către locuri sigure.
Iar momentul e când fluxul este maxim.
Fiecare concurent caută o zonă unde curentul să fie cel mai puternic.
Cel mai mare ocupă cel mai bun loc.
Cel care rămâne acolo va fi ales de cele mai multe femele.
Iar icrele fertilizate de el vor fi duse cel mai departe de recif și de prădători.
Dar cum va atrage femelele de pe recif
fără să-și părăsească postul?
Poate goni rivalii mai mici cu o mișcare din coadă.
Dar nu și pe acesta.
O matahală de 45 kg.
Un rival care râvnește la locul lui de împerechere.
El nu se lasă intimidat.
Există o singură soluție.
Pentru prima dată,
avem un loc în primul rând la acest meci al greilor.
Se ciocnesc atât de violent, încât apa prinsă între crestele lor e vaporizată.
„Căștile” lor sunt curbate pentru a concentra forța coliziunii.
Se formează bule de abur care, la această adâncime, fac implozie,
trimițând unde de șoc în recif
și anunțând publicul că începe lupta.
Capetele nu sunt singura lor armă.
Intră în joc ciocurile spărgătoare de corali.
Tehnica lor e „zdrobește și sfârtecă”.
Taie solzii unul de pe celălalt.
Curentul se intensifică,
iar numărul femelelor crește.
În sfârșit, au atras un public numeros.
Runda finală.
Curentul atinge apogeul și nimic nu-i desparte.
Exact ce-și doreau amândoi.
Pentru că numai cu un adversar pe potrivă
pot genera cel mai puternic sunet din recif,
semnalând că sunt cei mai puternici.
După acest meci, amândoi sunt câștigători.
Reprezentația oferită le-a adus zeci de admiratoare dornice.
Acum sunt gata să depună icrele,
la locul potrivit
și la momentul potrivit,
ca mareea și curentul să-și facă treaba
și să ducă generația următoare de pești-papagal într-un loc sigur,
departe de recif.
Curentul oceanic planetar șerpuiește printre insulele Asiei de Sud-Est.
În drumul său, adună dovezi
ale vieții risipitoare din lumea de la suprafață,
înainte de a trece din recife într-un pustiu nisipos.
Până la 2.000.000 t de deșeuri de plastic ajung anual în Oceanul Indian.
Este printre oceanele cele mai poluate cu plastic din lume.
Fiecare bucată are nevoie de sute de ani pentru a se degrada.
În cele din urmă, se transformă în microplastice,
afectând sănătatea oceanului și ajungând până în lanțul nostru trofic.
Dar unul dintre locuitorii de aici face tot posibilul să profite de mizerie.
Caracatița Amphioctopus marginatus.
Caută un loc de unde să-și poată ataca prin surprindere prada.
Și obiectele aruncate de oameni oferă multe posibilități.
Cum se spune, gunoiul unuia e comoara altuia.
O sticlă ar putea fi ascunzătoarea perfectă.
Trebuie doar rearanjată puțin.
Să-i dăm bătaie!
Să încercăm iar!
Așa...
Și iată!
Ăsta e bun, e mult mai spațios. Da!
Dar, dacă ea vede afară,
poate și prada vede înăuntru.
Nu, nu merge.
Poate natura să ofere o soluție mai bună?
Cu două din astea,
dacă sapă puțin
și lasă destul loc să vadă afară...
și să poată respira prin sifon,
caracatița se poate deghiza în scoică.
Perfect pentru ambuscadă!
Va mânca doar carnea și va arunca resturile.
Dar nu e o idee bună să lași resturile la fața locului.
Acestea atrag necrofagi,
pești care vor speria crabii.
Trebuie să găsească repede o cale de a-i goni fără să se deconspire.
Așa că își transformă sifonul în pistol.
Reîncarcă...
Până acum, nu știam că o caracatiță
se poate înarma în acest fel.
Genial!
Este, probabil, singura vietate din oceanele lumii
suficient de inteligentă, încât să folosească un proiectil ca armă.
Fără intruși, caracatița se poate întoarce la vânătoare.
Și învață repede din greșeli.
De data asta își duce gunoiul
suficient de departe ca ascunzătoarea ei să rămână secretă.
Măcar cineva de aici a învățat cum să se ocupe de deșeuri!
Părăsind Triunghiul Coralilor, curentul oceanic planetar curge spre vest,
în largul oceanului.
Dar nu duce cu el multă viață, pentru că, aici, hrana e greu de găsit.
E un pustiu acvatic.
Și totuși, ascunde uriași.
Marii călători ai curentului,
care tocmai se trezesc.
Cașaloții.
O familie unită,
cu un pui de doar câteva săptămâni, dar care crește rapid.
E flămând și insistent.
Pentru a produce laptele gras care-i trebuie lui,
mama trebuie să mănânce sute de kilograme de fructe de mare pe zi.
Deci trebuie să se scufunde din aceste ape sterpe în abis.
Oricât de mult ar vrea,
puiul n-o poate însoți în scufundările de 45 de minute.
Ar putea trece trei ani
până-și va putea ține răsuflarea suficient cât să vină cu ea.
Dar o poate auzi
cum vânează calamari-uriași la peste 1,6 km dedesubt.
Știe că n-a fost abandonat.
Surorile și mătușile se adună împrejur, profitând de ocazia de a se juca cu el.
Îl copleșesc cu dragoste și afecțiune.
Cașaloții au cel mai mare creier de pe planetă,
de șase ori cât al omului.
Și, se crede, de trei ori mai mult din el e dedicat empatiei.
Legăturile strânse de familie și inteligența emoțională
ajută cașaloții să supraviețuiască în această sălbăticie.
În sfârșit, ghiftuită cu calamar, mama se întoarce
cu lapte gras pentru puiul ei.
În drum spre suprafață, a agitat coloana de apă
și a adus nutrienți din adâncime la suprafață,
îmbogățind acest pustiu marin și curentul oceanic
care își continuă parcursul prin mijlocul Oceanului Indian.
Pe lângă mici porțiuni de uscat,
insulele Maldive,
Chagos
și Seychelles.
Fiecare, o oază în pustiul acvatic.
Un magnet pentru viețuitoarele marine.
Și oferind, pentru unii, promisiunea unei prăzi bogate.
Caranxul-gigant, zis și CG.
La 14 kg, este încă junior.
E vânător și s-ar putea număra, într-o zi, printre superprădătorii atolului.
Sosirea lui a coincis cu un eveniment important
din calendarul insulei.
Săptămâna când puii chirelor care cuibăresc pe pământ învață să zboare.
Puii trebuie să-și dezvolte rezistența,
dar obosesc repede și trebuie să se odihnească des.
Pentru un caranx mic care trebuie să crească mare și puternic,
e o ocazie să-și schimbe regimul.
La început, e precaut.
A ratat.
Nu se măsoară cu acești adulți feroce.
Cântărind până la 77 kg,
exemplarele mature pot atinge viteze de 65 km/h.
Și și-au perfecționat tehnica.
Unii adulți se întorc la acest festin anual de peste un deceniu.
Trebuie să învețe să vâneze ca ei.
Să se apropie din spate, dacă poate, după care să accelereze.
Iată o chiră!
Puiul e obosit.
Nu va avea o ocazie mai bună.
Dar păsările sunt greu de prins.
Mai ales din zbor.
Într-o săptămână, puii încep să se poarte mai mult ca adulții.
Pot rămâne mai mult în aer
și rareori se mai odihnesc pe apă.
Acum trebuie să evalueze viteza și înălțimea la care zboară.
Nu vede bine deasupra apei.
Așa că secretul e să-și perfecționeze traiectoria.
În sezonul acesta, carancșii cu mai multă experiență înving.
Ar putea trece mulți ani până devine suficient de priceput
și crește suficient încât să intre în rândurile carancșilor-giganți.
După doi ani petrecuți pe întinderile albastre pustii,
curentul oceanic planetar se lovește de Africa de Est,
amestecându-se cu bogatele ape litorale.
Aici, curentul se desparte.
Mare parte se îndreaptă spre sud.
Dar, în lunile de vară, o parte curge spre nord, către Golful Persic.
Unde, sub soarele tropical,
evaporarea rapidă a dat naștere uneia dintre cele mai sărate mări din lume.
Aici trăiește o creatură rareori văzută,
cândva confundată cu o sirenă.
Dugongii ascund și azi multe mistere.
Aceste vaci-de-mare blânde trăiau cândva de-a lungul coastelor Oceanului Indian,
din Australia până în Africa.
În unele zone, dugongii au fost vânați până aproape au dispărut.
Căutarea vegetației luxuriante îi leagă de pajiștile submarine.
Dar, recent, s-a descoperit că dugongii migrează pe distanțe lungi
pentru a se aduna în grupuri mari.
Nu se știe de ce fac acest lucru.
Astăzi, o asemenea priveliște este un privilegiu rar întâlnit.
Și ar putea fi posibilă doar datorită influenței înviorătoare a curentului.
În toată lumea, pajiștile submarine și animalele care depind de ele
sunt în declin din cauza creșterii temperaturii mărilor.
Temperaturile crescute duc la evaporarea unor cantități tot mai mari de apă,
intensificând cel mai puternic fenomen meteo de pe planeta noastră.
Musonul.
În fiecare an, acesta face ravagii în nordul Oceanului Indian.
Iar acum e mai puternic și mai imprevizibil ca oricând.
Musonul a hrănit mereu Oceanul Indian cu nutrienți de pe uscat.
Dar, în ziua de azi, aduce ceva mult mai puțin binevenit.
Poluare.
Trilioane de bucăți de plastic ajung aici în fiecare an.
Diavolii-de-mare sunt hoinari
care se lasă purtați de curentul planetar
de peste 20 de milioane de ani.
Dar azi, în timp ce se hrănesc prin filtrarea planctonului,
nu pot evita ingerarea acestor plastice.
Și, pe lângă bucățile pe care le văd,
există nenumărate particule microscopice pe care nu le văd.
Un diavol-de-mare prins într-un fir de pescuit aruncat
nu are cum să-l scoată.
Până la urmă, firul de plastic îi va tăia în carne.
Să ingereze plastice sau să rămână prinse în ele
e un risc modern pentru aceste viețuitoare străvechi.
Dar nu trebuie să fie așa.
Ne-am poluat oceanele,
dar, dacă ne vom gestiona mai bine deșeurile,
putem să le și vindecăm.
În sudul Mozambicului,
există un loc special unde diavolii-de-mare vin
să-și trateze rănile infectate.
Și nu sunt singuri.
Multe specii de pisici-de-mare caută ajutor aici,
printre care un Rhynchobatus rar, abia descoperit,
dar care e deja în pericol de dispariție,
căutat de oameni pentru aripioarele sale valoroase.
Dar diavolii-de-mare au nevoie de cel mai mult ajutor.
Această femelă a supraviețuit atacului unui rechin.
Mușcăturile de pe aripile ei riscă să se infecteze.
Așa că a venit la infirmerie.
Echipa medicală trece la treabă.
Îndepărtează țesutul infectat,
stimulând creșterea celui sănătos.
Rănile ei sunt hrana lor.
Sute de diavoli-de-mare se lasă duși aici de curent pentru îngrijiri de urgență.
Dar există riscuri.
Rechinii-taur străbat aceste ape.
Așa că acești diavoli-de-mare inteligenți au grijă unul de altul.
Astfel, toți pot primi îngrijirile de care au nevoie.
Cu tratamentul corect, corpul lor are o capacitate incredibilă de regenerare.
Acestor pacienți li s-a dat o a doua șansă,
datorită îngrijirilor primite în acest refugiu special.
O fortăreață pentru multe pisici-de-mare,
hoinarii blânzi ai curentului oceanic planetar.
Către sud, marele curent prinde viteză și capătă un nou nume,
devenind curentul Agulhas.
El transportă căldura ecuatorială spre vârful Africii,
unde începe să se amestece cu apele mai reci și bogate ale Oceanului Atlantic.
Condiții ideale pentru rechinul-alb.
E unul dintre puținii rechini cu sânge cald,
care-i îmbunătățește randamentul muscular și-i ascute mintea.
Pentru a supraviețui aici, în apele stăpânite de rechinii-albi,
trebuie să fii mai deștept.
O mică femelă de otarie, de doar opt săptămâni,
născută într-o colonie de otarii-brune.
Va trebui să învețe să supraviețuiască cu rechinii-albi la ușă.
E timpul ca mica elevă să se înscrie la școala focilor,
unde colegilor ei li se dau deja
cele mai importante lecții din viață.
Regula numărul unu: stai departe de colții ascuțiți.
Regula numărul doi: nu lăsa niciodată garda jos.
Focile înțelepte nu sunt luate prin surprindere.
Poți învăța din greșelile altora.
Dar cea mai importantă lecție este cooperarea.
Capacitatea lor de a acționa la unison
face un grup de otarii-brune mai puternic decât orice rechin solitar.
Împotriva grupului,
până și un rechin-alb va da înapoi.
Dar adevărata confruntare intelectuală abia urmează.
Un elefant-de-mare sudic.
Un tâlhar din apele antarctice, în căutare de noi oportunități.
La început, otariile nu știu ce să creadă despre acest intrus.
Arată ca o focă,
dar e chiar mai mare decât rechinul.
Și, spre surprinderea lor, e la fel de mortal.
Mica femelă știe că uscatul e refugiul unei otarii.
Dar acest prădător nu se oprește la țărm.
E încolțită.
Dar, în acest grup, nu e niciodată singură.
Trebuie doar să reziste
până vin întăririle.
Au gonit deja un rechin-alb.
Împreună, vor goni și acest elefant-de-mare.
Coeziunea grupului și inteligența colectivă
le-au permis acestor otarii-brune
să supraviețuiască aici, la Capul Bunei Speranțe.
Și merită efortul,
pentru că, o dată pe an,
când curentul cald din Oceanul Indian
prinde apele reci ale Atlanticului lângă coastă,
adună laolaltă bancuri uriașe de pești.
Acest fenomen e cunoscut drept migrația sardinelor.
Sute de milioane de sardine formează bancuri de până la opt kilometri lungime.
Chiar la ușa otariilor.
Dar nu le vor vâna singure mult timp.
În ape plonjează gâștele-de-mare.
Și sosesc până la 20.000 de delfini.
Împreună cu mii de rechini.
Și chiar...
balene-albastre.
E o abundență fără egal, posibilă doar datorită curentului,
care transformă o pustietate marină
într-unul dintre cele mai mari festinuri din oceanele noastre,
chiar la capătul călătoriei sale prin Oceanul Indian.
Curentul oceanic planetar își continuă drumul.
Trece din Oceanul Indian în Oceanul Atlantic,
unde apele sale se încălzesc rapid și prind putere.
Atlanticul devine mai sălbatic ca niciodată.
Și, dacă ai necazuri, ai nevoie de o echipă care să te ajute.
Subtitrarea: Raluca Dimitriu