EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
VORES VERDENSHAVE
Øresvin.
Denne flok lever i det varme lavvande ud for Vestaustralien,
der er hjem til en af de største søgræsenge på Jorden.
Her er sparsomt med mad.
Der er nogle fisk,
men det er svært at fange dem,
især den glatte fisk med det passende navn smørfisk.
Delfiner bruger lyd til at jage,
men søgræsset forstyrrer deres ekkolokalisering.
Hvis de kommer for tæt på,
svømmer smørfiskene ned og gemmer sig i søgræsset.
For at overliste den lille fisk
må havets mest intelligente pattedyr være langt mere opfindsomme.
Denne unge hun er ved at udvikle evnen
til at omdanne en tom skal til noget mere nyttigt.
Smørfisk er nysgerrige,
og de kan bruge skaller som ly.
Fungerer det mon?
Hver skal skal ligge det helt rette sted.
Tæt på søgræsset,
men ude i det åbne.
Hun er utålmodig...
...og prøver at fremskynde processen.
Det var tæt på.
Fik en.
Det ligner et problem at fjerne smørfisken,
men det er nemt for delfinen.
Hun har opdaget, at hvis hun holder skallen oven vande,
vil den lille fisk glide ud.
Ligesom smør.
Intet andet sted har delfiner været helt så kloge...
...og udvist så kompleks adfærd i forhold til brug af værktøj.
Det er missionen om at spise og ikke blive spist,
der fremmer opfindsomhed i det tropiske Indiske Ocean.
DET INDISKE OCEAN
Den globale havstrøm strømmer vestpå
og transporterer varmt tropisk havvand på en rejse, der typisk tager to år,
fra Asien til Afrika.
Den starter med at bringe liv til en region i Sydøstasien
kendt som Koraltrekanten.
En labyrint på 25.000 tropiske øer,
hvor der flyder 15 millioner ton vand igennem hvert sekund,
som konstant forfrisker det solbeskinnede vand
og understøtter den største variation af liv i havet...
...noget sted i verden.
Der bor over 80.000 arter meget tæt sammen,
og koralrev bliver ikke mere konkurrenceprægede eller farlige end her.
Men maden er overraskende knap.
Der er millioner af sultne munde,
så hver beboer i revet er på en andens menukort.
At beskytte sit afkom er en udfordring døgnet rundt.
En kommende mor er særligt opfindsom, idet hun forsøger at beskytte sin yngel.
Påfuglerejen.
Hun er rev-ingeniør...
...med en uovertruffen mindmap over sit nabolag.
Hendes lidenskab er at finde stykker af døde koraller.
Hun husker, hvor hver enkel koral ligger,
hvis hun får brug for det.
Og hun må være hurtig, fordi revets genbrugere
har travlt med at omdanne alle de døde koraller, de kan finde,
til sand.
Det her stykke ser helt rigtigt ud.
Men hvorfor er hun kræsen?
Fordi hun nøjagtigt ved, hvilken koralform hun nu skal bruge
i sit byggeprojekt.
Man mener, hun endda husker strukturen på de stykker, hun fandt tidligere.
Hun sætter dem ind i en støttemur,
så de passer perfekt ved siden af hinanden.
Kan måske bruges.
Forkert form.
Med sine murerfærdigheder
har hun bygget et befæstet redekammer,
hvor hun kan beskytte sine 10.000 æg, indtil de klækker.
Og hvis du vil indenfor, skal du først forbi mor.
Aldrig i livet.
Takket være hendes ingeniørkunst
har denne kloge mor løst det største problem på revet.
Hvordan man opfostrer den næste generation sikkert...
...omgivet af alle de sultne munde.
Men man kan sikre, at ens afkom får den bedste start på livet på anden vis.
Bulepapegøjefisk skjuler ikke deres æg.
De kan overliste revets æggespisere på en anden måde.
Men før de gyder,
skal parringsrettighederne uddeles 30 meter under havoverfladen.
For der er et perfekt tidspunkt og sted at parre sig.
Stedet er udkanten af revet,
hvor tidevandet og strømmen flyder væk fra revet,
som fragter æg i sikkerhed.
Tidspunktet? Når tidevandet når sit højeste.
Deltagerne leder efter et område, hvor strømmen bliver stærkest.
Den største gør krav på det bedste sted.
Den, der kan holde fast i stedet, bliver valgt af flest hunner.
Og æggene, han befrugter, skylles længst væk fra revet og rovdyrene.
Men hvordan tiltrækker han hunner, der befinder sig oppe på revet...
...uden at forlade sin position?
Han kan skræmme mindre rivaler væk med et slag med halen.
Men ikke ham her.
En stor krabat på 45 kilo.
En rival, som har øje for samme parringssted.
Han er ikke skræmt.
Der er kun én løsning.
For første gang har vi plads ved ringside til denne sværvægtskamp.
Kollisionen er så voldsom,
at vandet mellem deres stød fordamper.
Deres hovedbeskyttere er knoklede for at centralisere kollisionens kraft.
Det skaber dampbobler, som, på denne dybde,
imploderer.
Det sender chokbølger på tværs af revet
og fortæller publikum, at kampen er i gang.
Hovedet er ikke det eneste våben.
Det koralknusende næb kommer nu i spil.
Deres teknik går ud på at flænse og flænge.
De skærer skæl af hinanden.
Strømmen tager til,
og flere hunner kommer til.
De har endelig fået tilskuere.
Sidste omgang.
Strømmen topper, og de står helt lige.
Lige det, de begge ønskede.
Fordi kun med en passende modstander
kan de skabe revets højeste lyd.
Det signalerer, at de er stærkest.
Efter den her kamp er de begge vindere.
Deres præstation har givet dem snesevis af ivrige beundrere.
Nu er de klar til at gyde...
...det rette sted...
...og på det rette tidspunkt,
hvor tidevandet og strømmen gør deres...
...og transporterer næste generation af bulepapegøjefisk i sikkerhed
langt væk fra revet.
Den globale havstrøm snor sig mellem øerne i Sydøstasien.
På vejen indsamler den beviser på den ødsle livsstil fra verden ovenfor,
før den svæver over koralrevene og ind i de sandede ødemarker.
Op til to millioner ton plastikaffald ender i Det Indiske Ocean hvert år.
Det er en af de største koncentrationer af plastikforurening i noget hav.
Der går hundredvis af år, før hvert stykke affald nedbrydes.
I sidste ende bliver det til mikroplastik,
som skader havets sundhed og finder vej til vores fødekæde.
Men en beboer her gør sit bedste for at udnytte dette rod.
Den venede blæksprutte.
Hun leder efter et sted, hvor hun kan ligge i baghold.
Og ting, som mennesker har kasseret, giver et væld af muligheder.
Det siges, at en persons affald er en andens skat.
En flaske kan være et perfekt gemmested.
Den skal bare flyttes lidt.
Sådan.
Hov.
Lad os prøve igen.
Hun har den.
Nemlig.
Det er fint. Meget mere rummelig.
Ja.
Men hvis hun kan se ud,
kan hendes bytte måske se ind.
Det fungerer ikke.
Har naturen en bedre løsning?
Med to af dem...
...og en smule gravning...
...er der plads nok til at se ud,
og hendes tragt kan ånde.
Blæksprutten kan forklæde sig som en musling.
Perfekt til hendes bagholdsangreb.
Hun spiser kun kødet
og kasserer resterne.
Men det er ikke en god idé at efterlade smårester.
Det tiltrækker ådselædere.
Fisk, der skræmmer krabberne væk.
Hun skal finde en måde at få dem til at gå væk uden at afsløre sig selv.
Så hun forvandler sin tragt til en pistol.
Lad.
Indtil nu vidste vi ikke, at en blæksprutte
kunne bevæbne sig på den måde.
Genialt.
Måske det eneste væsen i alle verdenshavene,
der er kløgtig nok til at bruge et projektil som våben.
Kysten er klar, så hun kan genoptage jagten.
Og hun lærer hurtigt af sine fejl.
Denne gang skiller hun sig af med affaldet...
...og får det langt nok væk, så hendes gemmested fortsat er gemt.
I det mindste har nogen her lært at skille sig godt af med skraldet.
Den globale havstrøm forlader Koraltrekanten og flyder vestpå
ud i det åbne hav.
Men der er ikke meget liv i den, for maden her er sparsom.
Det er en ørken i havet.
Alligevel gemmer den på giganter.
Strømmens store rejsende,
som netop nu vågner.
Kaskelothvaler.
En sammentømret familiegruppe...
...med en baby på få uger, men den vokser hurtigt.
Han er sulten og vedholdende.
For at producere indholdsrig mælk til ham
skal mor spise hundredvis af kilo fisk og skaldyr hver dag.
Derfor må hun forlade dette golde, solbelyste område og dykke nedad.
Selvom han gerne vil,
kan baby ikke følge med på hendes 45 minutter lange dyk.
Der går måske tre år,
før han kan holde vejret længe nok til at kunne tage med hende.
Men han kan høre hende.
Hendes jagt på kæmpeblæksprutter omkring to kilometer nede.
Han ved, at han ikke er blevet forladt.
Hans søstre og tanter samles om ham
og giver sig til at lege med ham.
De overøser ham med kærlighed og hengivenhed.
Kaskelothvaler har de største hjerner på planeten,
seks gange større end vores.
Og det menes, at den bruger tre gange så meget af den på empati.
Det er dette nære familiebånd og emotionel intelligens,
der hjælper kaskelothvaler med at overleve i denne ødemark.
Endelig, med maven fuld af blæksprutter, vender mor tilbage...
...med indholdsrig mælk til sin baby.
På vejen op har hun rusket op i vandsøjlen
og bragt dybhavsnæringsstoffer op til overfladen,
der beriger denne havørken og havstrømmen,
idet den fortsætter sin rejse på tværs af det centrale Indiske Ocean.
Forbi små jordstykker.
Maldiverne.
Chagosøerne.
Seychellerne.
De er hver en oase i havørkenen.
En magnet for livet i havet.
Og for nogle er de et plyndringssted.
En kæmpetrevalle, forkortet KT.
Han vejer 14 kg og er stadig ung.
Han er jæger og bliver måske en dag en af atollens toprovdyr.
Hans ankomst er faldet sammen med en vigtig begivenhed i øens kalender.
Den uge, hvor ternerne lærer at flyve.
Ungerne skal opbygge deres udholdenhed,
men de bliver hurtigt trætte og skal ofte hvile sig.
For en lille KT, der skal vokse sig stor og stærk,
er det en mulighed for at ændre sin kost.
I starten er han forsigtig.
Muligheden er væk.
Han kan ikke matche de glubske voksne.
De vejer op mod 77 kg,
og voksne KT'er kan nå hastigheder på op mod 64 kilometer i timen.
Og de har finpudset teknikken.
Nogle af de voksne er kommet til dette årlige festmåltid i over et årti.
Han skal lære at jage ligesom dem.
Han skal nærme sig bagfra, hvis han kan, og så accelerere.
Her er en.
Ungen er træt.
Han får ikke en bedre chance.
Men fugle er svære at fange.
Især når de er i luften.
Inden for en uge opfører ungerne sig mere som de voksne.
De kan blive længere tid i luften...
...og slapper sjældent af på vandet.
Han skal nu vurdere flyvehastighed og højde.
Han kan ikke se godt oven vande,
så det handler om at perfektionere sin kurs.
Denne sæson ankommer de mere erfarne KT'ere først.
Der kan gå år, før han mestrer evnerne
og vokser sig stor nok til at slutte sig til kæmpetravellerne.
Efter den er strømmet igennem tomheden i det store blå i to år,
kolliderer den globale havstrøm hovedkulds med Østafrika
og blander sig med kystvand, der er rigt på mad.
Og her deler strømmen sig.
Hoveddelen strømmer sydpå.
Men i sommermånederne flyder noget af det nordpå mod Den Persiske Bugt.
Under den tropiske sol...
...har hurtig fordampning skabt noget af det mest saltede vand i noget hav.
Det er hjem for en sky indbygger.
Der engang blev forvekslet for en havfrue.
I dag er dygonger stadig mystiske væsner.
De blide søkøer var engang almindelige langs Det Indiske Oceans kyster,
fra Australien til Afrika.
Nogle steder har jagt næsten ført til deres udryddelse.
Deres søgen efter næringsrig græsning binder dem til søgræsenge.
Men det blev for nylig opdaget, at dygonger migrerer lange afstande
for at deltage i store forsamlinger.
Hvorfor de helt præcis gør det er et mysterium.
I dag er det et stort privilegium at være vidne til sådan et syn.
Et syn, der måske kun er muligt på grund af strømmens forfriskende indflydelse.
I hele verden er søgræsenge og de dyr, der afhænger af dem,
i tilbagegang, fordi de trues af stigende havtemperaturer.
Denne stigende varme gør,
at mere og mere vand fordamper fra strømmen,
og det intensiverer det største vejrsystem på vores planet.
Monsunen.
Hvert år stormer den igennem det nordlige Indiske Ocean.
Og i dag er den stærkere og mere uforudsigelig end nogensinde før.
Monsunen har altid forsynet Det Indiske Ocean
med næringsstoffer fra jorden.
Men nu om dage bringer den noget langt mindre velkomment med sig.
Forurening.
Billioner af stykker plastik ender her hvert år.
Djævlerokker er vandrere,
der har redet på den globale havstrøm i mere end 20 millioner år.
Men i dag, når de filtrerer næringsstoffer på plankton,
kan de ikke undgå at indtage plastik.
Og for hvert stykke, de kan se,
er der et væld af partikler på størrelse med plankton, de ikke kan se.
En djævlerokke er fanget i kasseret fiskegrej
og kan ikke fjerne det.
Plastiktråden vil i sidste ende skære igennem dens kød.
Indtagelse af plastik eller at blive indviklet i den
er en moderne risiko for disse gamle rokker.
Men det behøver ikke være sådan.
Nok har vi beskadiget vores verdenshave, men hvis vi håndterer vores affald bedre,
kan vi også kurere dem.
Ud for det sydlige Mozambique
er der et særligt sted, hvor djævlerokker kommer
for at søge behandling for deres inficerede sår.
Og de er ikke alene.
Mange rokkearter søger hjælp her,
deriblandt en sjælden rhinidae, en rokke, vi knap nok har lært at kende,
men som allerede er kritisk truet.
Den er et bytte for mennesker, der søger dens værdifulde finner.
Men det er djævlerokkerne, der har brug for mest hjælp.
Denne hun har overlevet et hajangreb.
Såret på hendes vinger risikerer at blive inficeret.
Så hun besøger sin sygestue.
Lægeholdet går i gang.
De fjerner inficeret væv,
som fremmer ny vækst.
Hendes skader er deres mad.
Hundredvis af djævlerokker rider på strømmen for at få nødhjælp.
Men der er risici.
Tyrehajer patruljerer disse vande.
Så de intelligente rokker våger over hinanden,
så de alle kan få den nødvendige pleje.
Med den rette behandling kan deres kroppe på utrolig vis regenerere.
Disse patienter har fået en ny chance...
...takket være den pleje, de fik i dette særlige refugium.
En højborg for rigtig mange rokker,
de blide vandrere på den globale havstrøm.
Den er på vej sydpå, og den store strøm sætter farten op og får et nyt navn,
nemlig Agulhasstrømmen.
Den fragter ækvatorial varme mod spidsen af Afrika,
hvor den blandes med det køligere, mere indholdsrige vand i Atlanterhavet.
Ideelle forhold for hvidhajen.
Den er en af de få varmblodede hajer,
hvilket forbedrer musklernes ydeevne og skærper sindet.
For at overleve her, i vandene regeret af hvidhajer,
skal du være klogere.
En ung sælunge på kun otte uger...
...født ind i en koloni af pelssæler.
Hun skal lære at overleve med hvidhajer lige foran sig.
Det er tid til, at denne nye elev begynder i sælskole,
hvor klassekammeraterne allerede bliver undervist
i den vigtigste lektion af alle.
Regel et, hold dig fra den skarpe ende.
Regel to, hav altid paraderne oppe.
Kloge sæler bliver ikke taget på sengen.
Man kan lære af andres fejl.
Men den vigtigste lektion er at arbejde sammen.
Deres evne til at være én enhed
gør en gruppe pelssæler stærkere end nogen enkelt haj.
Mod en gruppe...
...vil selv en hvidhaj trække sig.
Men den intellektuelle kamp ligger stadig forude.
En sydlig søelefant.
En plyndrer fra antarktiske vande,
der leder efter nye muligheder.
I starten ved pelssælerne ikke, hvad de skal tænke om den fremmede.
Han ligner en sæl,
men han er endnu større end hajen.
Og til deres overraskelse er han lige så dødbringende.
Ungen ved, at land er en pelssæls tilflugtssted.
Men dette rovdyr stopper ikke ved vandkanten.
Hun kan ikke flygte.
Men i denne gruppe er hun aldrig alene.
Hun må bare stå fast,
indtil der kommer backup.
De har allerede skræmt en hvidhaj væk.
Sammen skræmmer de også denne søelefant væk.
Det er deres store antal og kollektive intelligens,
der har gjort, at disse pelssæler har overlevet her på kappet.
Og indsatsen er det værd,
fordi en gang om året, når den varmere strøm fra Det Indiske Ocean
fanger det køligere vand fra Atlanterhavet mod kysten,
tvinger den store stimer af fisk sammen.
Lokalt kaldes det sardinløbet.
Hundredvis af millioner sardiner danner stimer, der er op til 8 km lange.
Lige ved pelssælernes dørtrin.
Men de får dem ikke for sig selv.
Her kommer dykkende suler.
Og op mod 20.000 delfiner.
Samt tusindvis af hajer.
Og selv...
...store hvaler.
Det er en uovertruffen dusør, der kun er mulig på grund af strømmen.
Den forvandler det, der var en havørken,
til et af de største festmåltider i alle vores verdenshave
lige i slutningen af sin rejse gennem Det Indiske Ocean.
Den globale havstrøm fortsætter sin rejse.
Den flyder fra det Indiske Ocean til Atlanterhavet,
hvor det gradvist varmere vand tager til i styrke.
Atlanterhavet bliver vildere end nogensinde.
Og hvis du løber ind i problemer, får du brug for et hold, der kan hjælpe.
Tekster af: Niels M. R. Jensen