MAAILMAMME MERET
Voimakas virtaus kohoaa kuin viipyillen syvyyksistä.
Vesi pulppuaa keskelle maailman suurinta valtamerta.
Se tyynnyttää uupunutta ryhävalasta.
Siitä on juuri tullut äiti.
Se on kulkenut lähes 5 000 kilometriä avomerellä synnyttääkseen.
Poikanen on syntynyt tyynissä ja trooppisissa vesissä.
Ryhävalaat ovat älykkäitä ja herkkiä.
Täällä ne saavat muodostaa rauhassa emon ja poikasen välisen tärkeän siteen.
Halaus auttaa vahvistamaan kenties maailman vahvinta yhteyttä.
Matkan pitää silti jatkua.
Jos ne jäävät keskelle avomerta, myrsky saattaa erottaa ne toisistaan.
Ne uivatkin ainoaan turvapaikkaan, joka täältä päin Keski-Tyyntämerta löytyy.
Nimittäin Havaijisaarille.
Matka sinne on vaarallinen.
Urosvalaat vartioivat saaren lähivesiä.
Ne tietävät, että tänne tulevat naaraat ovat pian valmiita lisääntymään.
Niitä kannattaa jahdata.
Kaksitonninen vastasyntynyt on vaaroista täysin tietämätön.
Liki 40 tonnia painavat urokset voivat murskata poikasen tai erottaa sen emosta.
Valasemo kommunikoi siis kuiskaamalla, jotta urokset eivät kuulisi.
Poikasen suojeleminen on sille tärkeintä.
Poikanen haluaa kuitenkin leikkiä.
Viaton ilakointi paljastaa kaksikon.
Sitten kilpailu käynnistyy.
Urokset kiihdyttävät 24 kilometrin tuntivauhtiin.
Kymmenisen kosijaa alkaa kilpailla naaraasta parittelu-uinnin merkeissä.
Emo ei pääse pakoon, sillä poikanen ei pysy vauhdissa mukana.
Se jää nalkkiin.
Nyt se voi vain suojella poikastaan.
Urokset yrittävät päästä sen rinnalle.
Kahdeksankymmentä tonnia rasvaa ja lihasta törmäävät.
Emo työntää viisimetrisellä rintaevällään liian lähelle tulevaa urosta kauemmas.
Se tekee kaikkensa suojellakseen poikasta.
Uros väsyy nopeasti.
Matalikko alkaa kuitenkin lähestyä.
Suurin uroksista pääsee taas lähelle.
Se puhaltaa veteen kuplamuurin.
Siten se osoittaa valta-asemansa ja sen, että sillä on ylimääräistä energiaa.
Se pakottaa muut kilpailijat kauemmas.
Emo ja poikanen saavat sukeltaa rauhassa pois muiden näköpiiristä.
Emo antaa uroksen saattaa sen ja poikasen turvaan.
Uroksen suojelus turvaa niille lepohetken.
Jos uros jaksaa olla kärsivällinen, emo saattaa vielä paritella sen kanssa.
Poikanen on kuitenkin edelleen etusijalla. Nyt se voi imeä maitoa kaikessa rauhassa.
Täällä on turvallista leikkiä.
Se saa loiskia niin paljon kuin haluaa.
Muutaman kuukauden päästä emo ja poikanen liittyvät matkaseurueeseen.
Ne aloittavat matkan kohti pohjoista muiden Havaijin ryhävalaiden kanssa.
Puolen valtameren matkan päässä odottavat runsaat kesäruokailupaikat.
Valtameremme ovat niin suuria, että ne määrittävät planeettamme värin.
Ne ovat olleet portti tuntemattomaan koko ihmiskunnan historian ajan.
Yhä tänäkin päivänä valtameren pinta on portti aivan toisenlaiseen maailmaan.
Täynnä arvoituksia.
Ja jännitystä.
Se kätkee valtavan älykkäitä lajeja, jotka ihmissilmä näkee vain harvoin.
Alamme vasta oppia tuntemaan ne.
Maailma käy kuitenkin läpi ennennäkemättömiä muutoksia.
Se vaikuttaa myös valtameriimme.
Sarjan aikana nähdään uskomattomia selviytymiskeinoja.
Kohtaamme yhdessä nopeasti muuttuvan maailman.
Tutustumme lajien kokemiin haasteisiin.
Saamme paljastaa niiden salaisuudet.
Löydämme niiden kanssa yhteisiä tekijöitä.
Sellaisia, joita emme osanneet kuvitella.
Milloinkaan aiemmin ei ole ollut yhtä tärkeää hetkeä tutkia näitä ihmeitä.
Ja yllätyksiä.
Puhumattakaan kaikista iloista, joita valtameremme tarjoavat.
Matkamme alkaa sinisestä avaruudesta, joka peittää kolmanneksen maapallosta.
TYYNIMERI
Tyynimeri on valtameristämme kaikista suurin ja syvin.
Sen alueella on useita suuria virtauksia, mutta yksi yhdistää ne kaikki.
Se on osa vedenkiertojärjestelmää, joka on yksi maailma voimakkaimmista.
Sitä kutsutaan valtamerikierroksi.
Se herättää Tyynenmeren henkiin uskomattomilla tavoilla.
Vaikutus on selkeä Länsi-Tyynellämerellä.
Siellä kierto auttaa osaltaan maailman laajinta merenelävien kirjoa.
Se on myös maailmankuulun kalalajin koti.
Nimittäin vuokkokalan.
Ja sen perheen.
Ne asuvat merivuokon kätköissä aivan koralliriutan reunalla.
Niillä on upea merinäköala.
Valtamerikierto virkistää koralleja, joista maisema muodostuu.
Sen avulla ne voivat kukoistaa.
Virtaus tuo puhdasta ja hapekasta vettä avomereltä suoraan niiden kotiovelle.
Sitä tämä pikkukaveri tarvitseekin.
Siitä on pian tulossa vanhempi ensimmäistä kertaa elämässään.
Emo on muninut yli 100 munaa, ja isän tehtävä on nyt huolehtia niistä.
Sen täytyy pitää ne siisteinä.
Lika ja hiekka pitää siivota pois.
Niitä pitää vahtia kellon ympäri.
Riutta on täynnä saalistajia.
Hyvin hoidettu merivuokko suojelee perhettä polttavilla lonkeroillaan.
Siksi isän pitää tehdä työnsä.
Koti täytyykin pitää putipuhtaana.
Aika ei meinaa riittää kotitöihin, kun muniakin pitäisi vahtia.
Niin on etenkin tänään.
Kelluvien kivien muodostama lautta.
Se on luonnonvoimien taidonnäyte.
Merenalainen tulivuori on purkautunut jossain todella kaukana täältä.
Se on synnyttänyt hohkakiviä.
Miljardeja vulkaanisia kiviä, joiden sisällä on kaasua.
Maailmanlaajuinen merivirta voi kuljettaa niitä jopa tuhansien kilometrien matkan.
Se on tuoreen isän pahin painajainen.
Sotku saattaa kuitenkin olla hyvä asia koko naapuruston kannalta.
Hohkakivi nimittäin liukenee hitaasti.
Samalla se vapauttaa ravinteita, jotka tukevat kehitystä ja kasvua.
Pieni lika ei siis olekaan pahitteeksi.
Valtamerikierto tuo mukanaan kaikkialle poikkeuksellisia rikkauksia.
Tyynellämerellä sen polkua ohjaa äärimmäisen mahtava voima.
Sellainen, joka saa aikaan vuoria.
Sitä ympäröi aktiivinen tulivuoriketju.
Se tunnetaan tulirenkaana, ja sillä on pituutta 40 000 kilometriä.
Länsi-Tyyneltämereltä kulkee vuoristoinen rannikko,
joka ohjaa virtauksen silmukan kautta kohti pohjoista.
Se kuljettaa mukanaan joka sekunti 50 miljoonaa tonnia trooppista vettä.
Se suuntaa kohti Japanin saaria.
Siellä se lämmittääkin ympäröivät vedet noin 27 asteeseen.
Siellä on koralliriuttoja pohjoisemmassa kuin missään muualla maailmassa.
Tässä on nuori seepia.
Se etsii rakkautta.
Tänään alkavat nimittäin seepioiden jokavuotiset tanssit.
Ne pidetään joka vuosi, kun lämmin vesi houkuttelee niitä etsimään kumppanin.
Seepioilla on uskomaton kyky kertoa tunteistaan nahkansa avulla.
Supervoima voi tosin olla myös heikkous.
Etenkin, kun ensitreffit jännittävät.
Seepia on iskenyt silmänsä naaraaseen.
Syvä hengitys.
Nyt mennään.
Naarasta lähestyessä sen aivot välittävät viestin nahkan tuhansiin pikseleihin.
Niillä on tärkeä tehtävä.
Ne nimittäin viestivät naaraalle, että uros on viileä kuin viilipytty.
Juuri sitä, mitä naaras etsii.
Luvassa on kuitenkin ongelmia.
Kovikset tekevät aggressionsa selväksi.
Niiden olemus ja raidat kertovat, että ne ovat liikkeellä vihaisin mielin.
Ne eivät pelkää pientä nujakointia.
Nuori uros eristetään.
Sitä ei kuitenkaan kannata suututtaa.
Pian muut saavat tuta sen vihan.
Sekin nimittäin muodostaa nahkaansa omat selkeästi erottuvat raitansa.
Viha pääsee valloilleen.
Se ajaa kilpakosijan tiehensä.
Uros palaa mielitiettynsä luo.
Naaras ei ole kiinnostunut koviksesta.
Uroksen pitää pysyä viileänä hurmatakseen naaraan.
Näky onkin uskomaton.
Sen persoonallisuus näyttää jakautuvan.
Hennoilla sävyillä se osoittaa naaraalle olevansa rauhallinen.
Viholliset puolestaan näkevät sen miehekkäät raidat.
Vihanhallintakurssi tuottaa tulosta, kun sen supervoima osoittaa tehonsa.
Se todistaa olevansa vahva mutta herkkä.
Vihdoin naaras on vakuuttunut.
Seepiat eivät turhaan aikaile.
Pian kaksikko perustaakin jo perheen.
Naaras munii paikkaan,
jossa munat pysyvät lämpiminä ja saavat virtauksen kuljettamaa happea.
Tämä on kuitenkin myös paikka, jossa suuri virtaus muuttaa muotoaan.
Se kerää mukaansa mineraaleja ohittaessaan aktiiviset tulivuoret,
jotka muodostavat tulirenkaan pohjoisen rajan.
Virtauksen on määrä saapua Alaskaan kolmen vuoden kuluttua.
Siellä on nimittäin vuosittaiset pidot.
Ryhävalaita.
Ne ovat uineet tänne Havaijilta asti kausiluontoisten herkkujen toivossa.
Kalastus ei tosin ole entisellään.
Nykyään kalastuslaivamme saapuvat paikalle ryhävalaita aiemmin.
Kalanhimomme merkitsee sitä, että meripedot kilpailevat kanssamme.
Kahdella hiipparilla on tosin oma apaja.
Lisäksi niillä on suunnitelma, jonka avulla ne aikovat jymäyttää ihmisiä.
Ne aikovat nimittäin varastaa kalaa lohenkasvattamosta.
Verkoissa on 14 miljoonaa lohenpoikasta,
jotka vapautetaan pian vesille rikastuttamaan kalakantaa.
Miksi siis kilpailla kalastajien kanssa, kun tarjolla on buffetillinen syötävää?
Kasvattamo on tosin tarkkaan vartioitu.
Vartijoiden ohi ei pääse noin vain, kun varas on 15 metrin pituinen.
Toista on pikkurikollisilla.
Tehtävä vaikuttaa mahdottomalta.
Nokkela kaksikko on kuitenkin tutkinut ryöstöpaikkaa jo vuosien ajan.
Niillä on suunnitelma.
Ne ovat päättäneet iskeä heti, kun kasvattamo vapauttaa pikkukalat.
Ajoituksen on oltava täydellinen.
Nyt täytyy pysyä piilossa.
Reitti näyttää selvältä.
Holvin portti avataan.
Ketjujen ääni on kuin ruokakello.
Se kutsuu valaat herkuttelemaan.
Seuraavaksi niiden pitää ehtiä holviin, ennen kuin pikkukalat karkaavat.
Ne ottavat, minkä irti saavat.
Valtaosa pikkukaloista pääsee vapaaksi, ja ne alkavat uida kauemmas.
Lopuksi valaat puhaltavatkin parven ympärille kuplaverkon.
Se kätkee sisäänsä uuden saalistustempun.
Valaat paimentavat parven rintaevillään vieläkin tiiviimmäksi rykelmäksi.
Kaksikko on tehnyt täydellisen ryöstön.
Karkuun pääsee kuitenkin riittävästi kalaa kannan kasvattamiseksi.
Ihmiset eivät voi niille lopulta mitään.
Meren 40-tonniset varkaat vievät voiton.
Virtaus seuraa rantaviivaa kohti etelää.
Pohjois-Amerikan vulkaaninen länsirannikko hyötyy sen kylmästä hedelmällisyydestä.
Se tukee valtavien levämetsien kasvua.
Jotkut niistä kohoavat jopa 55 metriä merenpohjan yläpuolelle.
Niissä asuu hämmästyttävä elämän kirjo.
Jokaisella tasolla on asukkinsa.
Merileijonat kiitävät oksien keskellä.
Merisaukot lepäävät latvustossa.
Ne ruokailevat metsän pohjakerroksessa,
joka tarjoaa suojaisan elinympäristön lumoaville selkärangattomille.
Virtauksella on mullistava vaikutus myös valtameren ulkopuolella.
Se ylläpitää tuhansien kilometrien verran rannikon sademetsiä,
joissa kasvavat maailman korkeimmat puut.
Ne voivat kasvaa vain täällä, sillä virtaus viilentää ympäröivän ilman.
Lisäksi se tarjoaa puille merisumua sekä pehmeää sadetta.
Se auttaa pitämään koko rannikon viileänä.
Los Angelesiin saapuessa virtaus hidastuu.
Joinakin tyyninä kesäpäivinä pintavesi lämpenee juuri sopivasti.
Se saa aikaan huikean spektaakkelin.
Tätä uskomatonta valoa kutsutaan bioluminesenssiksi.
Hehkun muodostaa plankton eli miljoonat mikroskooppiset eliöt.
Eliö reagoi muutoksiin tuottamalla valoa.
Juuri tätä kohokohtaa kalifornianmerileijonat ovat odottaneet.
Myös sardiiniparvi alkaa hohtaa, kun kalat syövät planktonia.
Ne kääntävät valokeilan itseensä.
Kuhina houkuttelee delfiinit paikalle.
Luonnon ilotulitus luo niin paljon valoa, että päiväsaalistajat liittyvät seuraan.
Kukapa olisi arvannut,
että luonnon häkellyttävin valoesitys piilottelee kaiken kansan nähtävillä?
Los Angelesin loiste on aivan vieressä.
Suuri virtaus kulkee kohti tropiikkia ja haarautuu myös aavikon läheisyyteen.
Nimittäin Meksikon Kalifornianlahteen.
Virtaus täydentää lahden vettä jatkuvasti pitäen sen hedelmällisenä ja viileänä.
Sitä on kutsuttu maailman akvaarioksi.
Kalojen monimuotoisuus on valtava.
Kaikki kalat eivät tosin viihdy parvessa.
Matalikon alla piilee pieni maailma, joka tarjoaa yksityisyyttä.
Tämä naaraslimakala etsii kumppania.
Useat viiden sentin mittaiset urokset kilpailevat kiivaasti sen huomiosta.
Sitä kiinnostavat vain vahvimmat.
Isoimmat.
Ja parhaiten pukeutuneet.
Sillä on oiva tapa valita puoliso.
Se järjestää tanssikilpailun.
Siinä mitataan rytmitajua.
Tyylistä ja kestävyydestä puhumattakaan.
Limakalat yrittävät päihittää toisensa omilla tanssiliikkeillään.
Upea ojennus.
Melkoinen muuvi.
Mikä on tuomio?
Onko kaloista mihinkään?
Ei jatkoon.
Tanssilattialla ei silti murhata ketään.
Paikalla on nimittäin toinenkin naaras.
Juhlat voivat jatkua koko päivän.
Tämä on Meksikon hienoin tanssisali.
Amerikan manner jää nyt taakse.
Virtaus kulkee kohti Keski-Tyyntämerta.
Siellä matkustajien pitää kulkea valtavia matkoja löytääkseen ruokaa.
Ne kulkevat virtauksen mukana aina mahdollisuuksien mukaan.
Niin tekevät myös pyöriäisdelfiinit.
Niiden olisi helppo kadottaa toisensa.
Siksi ne tekevätkin piruetteja ilmassa jopa kolmen metrin korkeudessa.
Meluisat loiskahdukset pitävät ne yhdessä.
Siten ne voivat matkustaa jopa 5 000 delfiinin valtavissa parvissa.
Sukelletaanpa syvälle aaltojen alle.
Tulirengas luo merenalaisia tulivuoria ja syvänmeren aukkoja.
Ne muuttavat merenpohjan rakennetta.
Sillä on seurauksensa yläpuolella uiville.
Paholaisrausku pummaa virtaukselta kyydin.
Se matkustaa valtameressä vaivatta kahdeksan metrin siipivälinsä turvin.
Se suuntaa salaiseen tapaamispaikkaan keskellä loputonta sineä.
Syvyyksistä kohoaa merenalainen vuori.
Se on yksi yli 30 000 huipusta piilossa Tyynenmeren pinnan alla.
Laavasta rakentuneilla huipuilla on omat magneettiset ominaisuutensa,
jotka muodostuvat maapallon metalleista.
Paholaisrausku suunnistaa huippua kohti aistillaan, joka on myös sen sukulaisilla.
Nimittäin haikaloilla.
Magneettisuus tekee merenalaisista vuorista kohtaamispaikkoja.
Valtameren erakkovaeltajille se on ainutlaatuinen tilaisuus seurusteluun.
Ihmiset ovat kuitenkin ottaneet kaiken irti merenalaisista vuorista.
Ne on kalastettu tyhjiin.
Tyynenmeren haikanta on supistunut 90 prosenttia viimeisten 50 vuoden aikana.
Se on murtanut elämän hauraita verkkoja.
Ainoastaan vuoria suojelemalla saamme käsityksen siitä,
miten ne rikastuttavat elämää kaikkialla Keski-Tyynellämerellä.
Ne muistuttavat siitä, miten runsaita valtameremme ovat.
Meidän pitää vain suojella niitä.
Maailman tulivuorten toiminnasta kolme neljäsosaa tapahtuu pinnan alla.
Aina muutaman vuoden välein tulivuoret kurkottavat pinnan yläpuolelle.
Ne saavat aikaan uusia saaria, kun laava purkautuu maankuoresta.
Mereen virtaava laava jäähtyy nopeasti ja muodostaa rosoisia rannikoita.
Tuhannen kilometrin päässä Ecuadorista kohoaa tulivuorisaarten ketju,
joka on noussut valtamerikierron varrelle.
Galápagossaaret.
Saarten aktiiviset tulivuoret luovat monimutkaisen rantaviivan.
Se onkin loistava elinympäristö uraauurtavalle pedolle.
Galapagosinmerileijonalle perheineen.
Niiden poikanen ei vielä osaa pyydystää itse ruokaansa.
Saalistus onkin emon ja isän tehtävä.
Ne ovat valinneet kodikseen karun laavakivikon hyvästä syystä.
Täällä ne ovat suojassa avomereltä rotkojen ja matalikkojen sokkelossa.
Silti ne pääsevät käsiksi Keski-Tyynenmeren parhaisiin kala-apajiin.
Valtamerikierto törmää tulivuorisaariin ja nostaa pintaan ravinteikasta vettä.
Se lannoittaa meren pintaa.
Aivan rannan tuntumassa onkin räjähdysmäisen paljon elämää.
Poikasen ruokkiminen ei ole siltikään merileijonille aivan helppo tehtävä.
Niillä on nimittäin kilpailijoita.
Mustaevähaita.
Paikka houkuttelee keltaevätonnikaloja, jotka ovat meren nopeimpia uimareita.
Ne uivat jopa 64 kilometrin tuntivauhtia.
Merileijonat eivät saa niitä mitenkään kiinni avomerellä.
Tonnikalat välttelevät matalikkoja.
Uros puhaltaa veteen kuplaseinämän.
Se estää tonnikalojen paon ja pakottaa ne rannan tuntumaan.
Yhdessä merileijonat ajavat tonnikalat vanhaan laavavirtaan.
Nyt ne ovat ansassa.
Merileijonilla on etulyöntiasema.
Veren tuoksu kuitenkin houkuttelee niiden viholliset paikalle.
Uroksella on saalis suussaan, mutta se on joutunut haiden ympäröimäksi.
Yksikin purema, eikä se pysty elättämään perhettään.
Lopulta uros selviää vahingoittumattomana.
Saalis on kuitenkin mennyttä.
Poikasen pitää silti saada syödäkseen.
Emo ei siis luovuta.
Myös hait tietävät sen.
Merileijonan on pakko ajaa kalat sinne, minne hait eivät pääse.
Kokonaan pois merestä.
Vihdoin poikasella on niin paljon ruokaa kuin se vain voi toivoa.
Kiitos siitä kuuluu saalistustaidoille, jonka vertaisia näkee vain täällä.
Galápagossaarilla.
Valtamerikierto jatkaa kulkuaan ja herättää koko Tyynenmeren eloon.
Sillä kestää vain neljä vuotta kulkea maapallon pisin avomerireitti.
Se on pituudeltaan 19 000 kilometriä ja käsittää Etelä-Tyynenmeren.
Siellä liemikilpikonna etsii ruokaa.
Se kuuntelee kaukaisten tyrskyjen ääniä.
Tuulten saattelema meren pauhu murtuu matalikkoon saapuessaan.
Samalla se saa aikaan maailman voimakkaimpia aaltoja.
Paikka ei sovi heikkohermoisille.
Polynesian aaltojen alla saa pitää kiinni hatustaan.
Meno on rajua.
Jokainen aalto tuo mukanaan kertarysäyksellä sata tonnia merivettä.
Täällä on ratsastettu aalloilla jo vuosisatojen ajan.
Kilpikonnan esi-isät ovat kuitenkin uhmanneet voimia jo kauan ennen meitä.
Kilpikonna ui aalloissa mestarin elkein.
Toisin kuin eräät.
Se ei olekaan tullut surffaamaan.
Se haluaa herkutella.
Se tietää, että parhaat levät kasvavat korallittomissa paikoissa.
Aaltojen törmäysalue on juuri sellainen.
Se saa parhaat laidunmaat itselleen taidokkuutensa ansiosta.
Etelä-Tyynellämerellä on selvittävä luonnon hurjimpien voimien keskellä.
Tongassa räjähti tulivuori vuonna 2022.
Se vapautti energiamäärän, joka vastasi tuhatta atomipommia.
Se lähetti paineaaltoja ympäri planeettaa.
Tulirenkaan yllättävin rooli tulee kuitenkin esiin juuri kaaoksen keskellä.
Miljoonien vuosien aikana purkaukset ovat luoneet yli 20 000 paratiisisaarta.
Jokainen niistä on elämän ponnahduslauta.
Ne auttavat lajeja leviämään Etelä-Tyynenmeren valtavalla alueella.
Toisinaan tulirengas yhdistääkin voimansa valtamerikierron kanssa.
Siten se tarjoaa pitkän matkan kulkijoille ylimääräisen pelastusköyden.
Se kuljettaa hohkakivilauttoja.
Niiden mukana voi matkustaa turvallisesti.
Aina Australian Isolle Valliriutalle asti.
Ja Länsi-Tyynenmeren koralliriutoille, mistä matkamme alkoi.
Sinne ajelehtijat voivat viimein asettua.
Kunhan ne sopivat paikallisten joukkoon.
Olemme matkustaneet halki Tyynenmeren,
jossa valtamerikierto valjastaa tulirenkaan tuhoisan luonteen hyvään.
Se muuttuu vahvaksi elämän voimaksi.
Sen tuhannen vuoden matka on eeppinen.
Se kulkee kaikkien valtamerien halki.
Se on vasta alussa.
Matka jatkuu.
Virtaus kulkee Intian valtamereen.
Se on äärimmäisen eloisa ja näyttävä.
Kilpailu siellä on kuitenkin kovaa.
Maailmamme käy läpi kasvavia muutoksia.
Nokkelimmat selviävät.
Pitää keksiä uusia keinoja.
Vain siten voi selvitä.
Tekstitys: Milka-Maria Mauranen