Ти казав: п'ять градусів до старборду.
Угу, до іншого старборду, капітане Фантас-дурнику.
- Я думав, клоуни кумедні. - Що-що? Ану повтори.
Агов! Доброго ранку, чемпіоне.
Знаю, Луффі уклав з тобою угоду, щоб знайти Арлонґа,
але якщо це підступ...
Що ти зробиш? Стечеш на мене кров'ю?
Чекай! Це через те, що я сказав? Та стікай скільки завгодно! Угода є угода.
Тобі потрібна мапа. Мені - тіло.
Як знати, що це не пастка?
Зоро, друже!
Чув про кодекс честі піратів?
Облиш. Я тобі заспіваю гарну моряцьку пісеньку.
Жило собі дівча з мандариновим волоссям
Поцупило мою мапу й по світу повіялося
Красуня, і все в неї до ладу
Та ще й доволі нічогенька...
Ай! Боже, мій ніс!
Завжди так довго?
Минуло дві хвилини. Май терпіння.
Іноді клює, щойно закинеш вудку,
а іноді потрібно кілька годин.
А бувають дні, коли нічого не клює.
Але ми не про риболовлю говоримо?
Знати б, чи з Намі все добре.
Красива, талановита жінка з власної волі не зв'яжеться з таким, як Арлонґ.
- Намі треба рятувати. - Її татуювання каже інше.
Татуювання не розкаже всієї історії. Як будь-яка жінка, вона загадка.
- Намі зробила вибір. - Але чому?
Твоя робота - готувати їжу. Ти не знаєш Намі.
- Схоже, ти її теж не знаєш. - Упевнений, у Намі є причини.
Що б вона не обрала...
я мушу почути це сам.
Земля!
ОСТРОВИ КОНОМІ
- Я тебе впіймаю! - Ні!
- Я швидша. - Хто сказав?
Снеп.
Твоя черга, Намі.
Намі.
Твоя ставка.
П'ятсот.
- Щойно будеш готовий. - Я думаю.
Що таке? Умієш рахувати лише до п'яти?
Ставлю все.
Стрейт.
До десятки.
Фул-хаус - дами.
Ти брешеш
і махлюєш.
Ти знаєш, що в цій команді про гроші не брешуть.
Гаразд, гру закінчено. Намі, Арлонґ хоче поговорити.
Вибачте, хлопці.
По ваші беррі я прийду пізніше.
АРЛОНҐ-ПАРК
Дівчата, вмийтеся до вечері.
КОКОСОВЕ СЕЛИЩЕ, 8 РОКІВ ТОМУ
У пекарні було вчорашнє печиво. За півціни, а на смак таке ж.
- Що там у тебе? - Нічого.
Де ти це взяла?
Де ти взяла книгу, Намі?
У книгарні.
Навіщо ти це зробила?
Бо хотіла.
- Так не можна. - Але в мене не було грошей.
Що? Я ж нікого не скривдила.
Ти скривдила тих, у кого вкрала.
- І себе. - Ні, вони не знають, як це.
Ненавиджу щодня їсти мандарини. Носити одяг після Нодзико.
Ненавиджу бути бідною!
Ми бідні, але маємо дах над головою і любимо одне одного.
- Ось що робить нас сім'єю. - Ні! Ми не справжня сім'я.
Нодзико не моя сестра. А ти навіть не моя мама!
Твоя тарілка на плиті.
Я не голодна.
Коли я знайшла вас із Нодзико,
мій загін відправили схопити банду піратів у Королівстві Оікот.
Нас розкидало кого куди.
Мене поранили, я страшенно хотіла їсти.
Думала, що помру.
Побачивши вас...
я зрозуміла, що мушу жити.
Щоб подбати про вас.
Звідки ти знала?
Просто знала.
Це було правильно.
І я знаю, що й ти вчиниш правильно.
Стільки спогадів у цій кімнаті.
Але ти...
Ти маєш пишатися.
Чим мені пишатися?
Ти себе недооцінюєш, Намі.
Завдяки тобі ми знаємо розташування всіх баз дозорчих і піратських цитаделей
звідси й до Королівства Ґоа.
- А мого нічого немає. - Правда.
Але ти все одно цінний член команди, Намі.
Так, ми чудова команда.
Тебе так довго не було, що я думав, ти не повернешся.
Чому не повернуся?
Ми ж домовилися, так?
Так. Я риболюдина слова.
Розумниця.
Скоро риболюди запанують у Східному Морі.
А потім у Великій Смузі і всіх морях.
Гадаю, дозорчі будуть проти.
Їх можна купити й продати.
А стануть непотрібні, то й знищити.
Хочеш вирішити проблеми, вбиваючи людей?
Аж ніяк.
Розумієш, коли тварина стає надто дикою,
її треба приборкати.
Не хвилюйся. Я не забуду про всі твої зусилля.
Тобі належить особливе місце в моїй імперії.
Маю надію.
О, Намі.
Я скучив за тобою.
Але в мене є для тебе ще одна робота.
Одне із селищ спізнилося зі сплатою данини.
Котре?
Кокосове селище.
Мені там не раді. Можеш послати Куробі або Чу?
Ні. Ця робота вимагає людського підходу.
Ми зачинені на ремонт.
Ми хочемо поговорити з власником.
Боюся, шеф зайнятий...
Перепрошую. Звісно. Він зараз підійде.
- Гарне місце. - Так.
Мій тато постійно тут обідав.
Мене із собою не брав, але...
Дозорчі й сам віцеадмірал.
Вечірка вже скінчилася.
А я гадав, що сталося із сумнозвісним Червононогим Зеффом.
- Ви знаєте цього чоловіка? - Лише його репутацію.
Капітан Коків-піратів.
Так, ці дні вже давно минули.
Я на пенсії. Куховарю.
Під моїм командуванням лише цей ресторан.
Ми не по тебе прийшли.
Шукаємо юного пірата, який недавно був тут.
На ім'я Луффі.
- Нічим не можу допомогти. - Не можеш? Чи не хочеш?
Я не всіх постійних клієнтів згадаю.
Цього згадаєш. Солом'яний бриль.
Балакучий такий.
Не пригадую.
Може, я пригощу вас вечерею?
У мене є дюжина стейків, а холодильник зламався.
Шкода, якщо таке чудове мармурове м'ясо пропаде.
Ми не їсти прийшли. Ми тут...
Той стейк...
Середньо просмажений?
Радше слабо.
Ще такого не бачив.
Хто це зробив?
Може, я повернуся? Перевірю, чи «Меррі» в безпеці.
Це справа рук Арлонґа.
Агов, дурно-брилі! Ми вже погодили, що Арлонґ - погана рибка.
Не спіть там, поверніть мені тіло.
- Помовч. - Або що? Приготуєш із мене суфле?
- Може, ти понесеш? - Новенький носить голову клоуна.
Друзі! Будь ласка!
Увага, прошу.
У нас обмаль часу, і цього місяця знову бракує.
Достатньо?
- Є час зібрати ще? - Ні.
Немає.
- Намі. - Це Намі.
І тобі вистачає нахабства заявитися сюди?
Маєш щось для мене?
ІСТОРИЧНИЙ АТЛАС СХІДНОГО МОРЯ
Вибачте, що взяла книгу з мапами.
- Обіцяєш більше ніколи не красти? - Обіцяю.
- Схрестила пальці за спиною? - Можливо.
Ти не погана дитина, Намі.
Але вчинила погано.
Наступного разу звернися до мене.
Може, знайдемо для тебе якусь роботу.
Дякую, пане Ґензо.
- Ти правильно вчинила. - Рятуйте!
Допоможіть!
- Пірати! На селище напали пірати! - Що відбувається?
Тут пірати!
Мешканці Кокосового селища!
Це селище належить мені!
Біжи!
Бракує.
Намі, прошу.
Це все, що в нас є.
- Арлонґ висмоктав із нас усі соки. - То витисніть ще.
Луффі?
- Що ти тут робиш? - Я можу спитати те саме.
- Тут моє місце. - Я не вірю.
- Ти не така. - Ні. Я не така, якою ти мене уявляєш.
Намі...
якщо потрібна допомога...
Ні. Мені ніхто з вас не потрібен.
Арлонґ хотів дістати мапу, і я обманом змусила тебе її вкрасти.
Ти купився.
Я ніколи не була у твоїй тупій команді.
Ти ж несерйозно.
Забирай цих клоунів і пливи звідси.
Більше не хочу тебе бачити.
Гірше просто бути не могло.
Вертаємося до судна, поки риболюди не засікли?
- Драпаємо звідси? Гаразд. - Тут ще щось коїться.
Вона сказала, щоб ми забиралися.
- Жінки не кажуть, що думають. - А чому кок має право голосу?
Ви що, не розумієте? Вона одна з них.
Вона погана людина. Селяни її бояться.
Не всі.
Агов!
Чоловіче зі шрамом.
Що то за дівчина?
Та, з гарненьким волоссям.
А хто питає?
Я Монкі Ді Луффі.
- Я пірат... - Мисливець.
Мисливець на піратів.
- Хочемо отримати винагороду за Арлонґа. - Ви?
Я бачив, як в Арлонґ-Парк заходили
удвічі більші чоловіки, і вдвічі більше.
Ніхто з них не повернувся.
- Ми хочемо з нею поговорити. - Не раджу.
Але якщо тоді ви заберетеся звідси,
завітайте в дім далі дорогою, на околиці мандаринового гаю.
Моє тіло пристосоване до судна, а не до довгих піших походів.
Ще хтось скучив за океаном?
Ні? Добре.
Я можу підігнати судно ближче, щоб не вертатися.
- Розвертайтеся і йдіть геть. Негайно. - Я те саме казав.
А я тебе бачив.
Гадаю, у нас є дещо спільне.
У мене є рушниця, а ти стоїш перед дулом.
- Що в нас може бути спільного? - Для початку - Намі.
- Здається, ти її добре знаєш. - Вона безсовісна злодійка.
Коли в нас нічого не залишилося, вона пішла геть.
- Забирайтеся з моєї власності. - Намі - частина нашої команди.
Наша подруга.
У моєї сестри немає друзів.
- Що швидше ви це зрозумієте, то краще. - Сестри. Логічно.
Обидві красуні.
Та годі тобі.
Бачу, вона обвела вас круг пальця.
Ви не особливі, і я нічим вам не зараджу.
А як щодо їжі?
- Що? - В обмін, так би мовити.
За цінний час та інформацію.
- Ти готуєш? - Він офіціант.
Найкращий кухар в околиці. Ти в житті такого не куштувала.
Слово Усоппа!
Готувати немає із чого.
Ти здивуєшся, скільки можна зготувати з кількох інгредієнтів. То що?
Поїмо. Поговоримо.
Добре.
Але приготуєш десерт.
Це ще нічого. Бачили б ви його в ресторані карі.
Краще за раціон дозорчих?
Я і не знав, що ти мав нагоду смакувати їжу на судні дозорчих.
Лише на гауптвахті.
Де він, Зеффе?
Я знаю, що Луффі був тут.
Це рідкісний вінтаж із Мікоту.
Беріг для особливих випадків.
Давно не бачив нікого зі старих часів.
Хоч ми й були по різні боки гармати.
Нарешті ти з правильного боку закону.
Закон тут ні до чого. Час уже зупинитися.
Я зробив свій вибір.
Підросло нове покоління.
Настав їхній час.
Дідька лисого.
Купка імпульсивних дітлахів.
Ідеально витримане, насолоджуйся.
Якщо залишити надовго,
воно зіпсується.
Або можна подати віскі.
Так!
Є розмова про Кокосове селище.
Поговоримо завтра. Селище нікуди не дінеться.
Якщо повністю сплатило данину, звісно.
Про це я і хочу поговорити. І про умови нашої угоди.
Завжди така серйозна, Намі.
Випий. Розслабся.
Капітане Незумі. Яка приємна несподіванка.
Завжди радий зустрічі, Арлонґу.
Та мушу повідомити, що з Ґоси надійшли тривожні новини.
Очевидно, на них нещодавно напали пірати.
Який жах.
Це не поодинокий випадок.
Риболюди зчинили безлад на Островах Кономі.
У мене є додаткові побоювання.
Скільки?
- Десь удвічі більше. - Це вдвічі більше, ніж ми домовлялися.
Часи змінюються.
Прикривати вас стає все важче.
Намі.
У нас вечірка.
Ходімо нагору, обговоримо справи.
Намі, приєднуйся.
Вечерю подано.
Я ж казав.
Це найкраще, що я їла за все життя.
У мене є ще, але...
спочатку розкажи нам про Намі.
Отже...
- Що відбувається? - Заходь. Зачини двері.
Мамо!
Лізьте. Швидко.
- Мамо. - Будьте тут.
- Хай що почуєте - не виходьте. - Мамо!
Хто там?
Хіба так зустрічають гостей?
Данина - 100 000 беррі з дорослого.
Давай сюди.
Бери. Це все, що в мене є.
Добре.
На столі три тарілки.
- Скільки людей тут живе? - Лише одна.
Жодних записів про сім'ю.
Скільки людей тут живе?
Скільки?
- У мене дві доньки. - Ти за них заплатиш!
- По п'ятдесят тисяч беррі. - Я віддала все, що мала.
Шкода, але цього недостатньо.
Не чіпай її!
Мамо!
Возз'єднання сім'ї.
Маленькі люди. Як мило.
Дуже мило.
Візьмеш ці гроші як данину за моїх доньок?
Ні, мамо, не треба!
Ти розумієш, що кажеш?
- Так. - Ні, мамо!
Чому ти не збрехала? Ти не мусила йому казати про нас.
Бо ви мої доньки. І я ніколи від вас не відречуся.
Ви заслуговуєте жити повним і щасливим життям.
Вибачте, що не дала вам більше.
Не купувала гарних речей, не готувала смачних страв.
Що була не дуже доброю матір'ю.
Ні. Ні, не кажи так.
Мамо, ні!
Намі, Нодзико,
я люблю вас, дівчата.
То Намі працює на пірата, який убив вашу матір?
Вона була ще дитиною.
Уже не дитина.
Вона зробила вибір.
Я втомився чути про Намі від інших людей.
Вона сказала тобі йти геть.
Ти теж казав.
Як ти знаєш, що вона не в команді Арлонґа?
Так само, як знав, що ти мене не вб'єш, коли розв'яжу тебе.
Як знав про Усоппа
й Санджи.
Так, щодо офіціанта я не впевнений.
Я знаю, що Намі добра.
Вона теж має знати.
Скажи, капітане. Яка справедлива ціна за твою прихильність?
Десять тисяч беррі?
Двадцять тисяч?
Я думав, ми домовилися.
Нелегко утримувати дозорчі патрулі подалі.
Останнім часом ви розійшлися,
буде шкода, якщо про це дізнаються в штабі дозорчих.
Гадаю, це ціна бізнесу.
Ти розумніший за людей, визнаю.
Бо я риболюдина?
Я не те...
Тебе дивує, що в мене є розум? Амбіції?
Що я здатен на щось інше, окрім прислуговувати людям?
Зовсім ні. Я особисто ніколи не відчував неприязні до вашого роду.
А от керівники організації, яку ти так гордо представляєш,
вважали за потрібне зневажити
й поневолити мій народ.
- Рабство скасували. - Але упередження залишилися.
Риболюди мають такі ж права, як і люди.
Правда?
Світовий уряд докладає всіх зусиль,
щоб зміцнити стосунки між нашими видами.
Задля збереження миру. Риболюдина - один із Воєвод Морів.
Дзимбей - дурень!
Урядовий пес нікчемного господаря.
Я не служу людям.
Мабуть, я поспішив.
Поки що залишимо все на старих умовах.
Так.
Ти розумніший за людей, визнаю.
- А як щодо нашої угоди, Арлонґу? - А що?
У мене є гроші.
Сто мільйонів беррі?
Намі, ти від мене щось приховуєш?
Я чесно їх украла. Ти дотримаєшся угоди?
Принеси гроші до світанку,
і я вважатиму справу закритою.
Куробі,
поклич Незумі.
- Іди. - Добре.
Може, цей щур таки заробить кілька додаткових беррі.
- Два «Містралі», добродію. - Хвилинку.
- Що ти робиш? - Пригощаю тебе випивкою.
- Немає за що. - Нам не можна. Ми на службі.
Облиш.
Хоч якась втіха в цій безглуздій гонитві.
Не звик пити?
Досі не розумію, чому Ґарп настільки одержимий цим Брилем.
- Ще два. - А ти вмієш дивувати.
- Нам справді треба це робити? - Ти про що?
Може, Пірати Бриля не такі вже й лиходії.
Я гадав, знадобиться більше алкоголю, щоб звільнити в тобі бунтаря.
Якщо ми повторюватимемо ті самі помилки,
нічого не зміниться.
Гаразд, розказуй.
Ти щось знаєш.
Ґарп - дідусь Луффі.
У мене було багато варіантів, але таке навіть на думку не спало.
Міг би здогадатися. Обоє обожнюють м'ясо.
Нікому не кажи.
Це логічно.
Навіщо ж іще віцеадміралу ганятися за гумовим хлопцем, що грається в пірата?
Він не грається. Хай там як, але Луффі справжній.
Для такого, як Ґарп, це неважливо.
Якщо не дотримуєшся правил, тобі відрубують руку.
- Що? - У тебе схожа ситуація.
- Важко, мабуть, було рости з татом, який... - Я не схожий на Бриля!
Нещодавно тут був хлопець у брилі.
Знаєш, куди він прямував?
Можливо.
Що я за це отримаю?
Потім звір повернувся до мене,
наставивши ікла.
Останній із диких кабанів Джаї.
Два дні.
Два дні я боровся із цим скаженим кабаном
і нарешті переміг.
Я приготував його на відкритому вогні
і з'їв голими руками.
Лише вогонь і плоть.
І який він на смак?
М'ясо
було таким ніжним, що майже тануло в роті.
Найкраща страва з усіх.
Що довше ловиш, то більше задоволення від здобичі.
Ти не обдуриш мене своїми смачними історіями.
Я полюю не на кабана.
Я не хочу влазити в сімейні чвари.
Цей малий особливий.
Нагадує пірата з минулих славетних днів.
Не кажи так.
Але це правда.
Він викапаний Ґолд Роджер.
І що з ним сталося?
Стратили. Дозорчі проштрикнули його списами.
Не хочу, щоб мого...
Щоб хлопця спіткала така ж доля.
Він захищав «Бараті», коли на нас напали.
Я вийшов з гри, але досі живу за кодексом.
Пане.
Дякую за вечерю.
Нехай штурман прокладе курс
на Острови Кономі.
- Так, пане. - Ґарпе.
Треба знати, коли їх відпустити.
Світ змінюється, хочеш ти цього чи ні.
Тепер їхня черга.
Побачимо.
Тік-тік, бум!
Піду подихаю свіжим повітрям.
Можеш помовчати?
Годі тобі. Хіба ж це весело?
Ти справді віриш, що твої іграшки проб'ють шкіру риболюдини?
- Це димові бомби. - Димові?
Крутяк.
До речі, я давно не їв рибки, зготованої на диму.
Може, знайдеться щось для мене?
Прошу.
Та щоб вам повилазило!
Арлонґ усе одно вас порве на шмаття.
У вас нема шансів проти нього і його армії.
Ви, безмозкі відходи,
нічого не вдієте проти того дурбецала...
Новенький затикає рота клоуну.
БЕЛЬ-МЕР
Та як ти смієш?
Не досить, що працюєш на вбивцю матері,
та ще й оскверняєш її могилу?
Нодзико. Чекай!
Це не те, що ти думаєш.
Ти й гадки не маєш, що я думаю.
Що це таке?
Крадені гроші?
І ти ховаєш їх біля тіла нашої матері?
- Що ти за чудовисько? - Ти не розумієш.
То поясни.
Треба поговорити.
- А ти хто? - Мене звати Намі. Ти вбив мою маму.
Намі.
Так, убив. Колишня дозорча.
Вона була хороброю. Визнаю.
Дай вгадаю. Ти прийшла зрівняти рахунок.
Хочеш убити мене, мала?
Ні. Я хочу приєднатися до команди.
Отакої.
Але навіщо мені брати людину в команду?
Бо в мене є те, що тобі треба.
Це ти намалювала?
Добре.
Дуже добре.
Мабуть, найкраще, що я бачив у Східному Морі, у риболюдей і людей.
Дозволь приєднатися до команди, і я допоможу.
Допоможеш?
Я вбив твою матір,
а ти хочеш працювати на мене?
Навіщо це тобі?
Бо в тебе є те, що треба мені.
Я сказала, що працюватиму на нього за однієї умови.
Він дозволить викупити селище.
І він погодився.
За сто мільйонів беррі.
Сто мільйонів?
- На це піде все життя. - У мене є гроші.
Уся сума.
І тепер я можу купити свободу селищу й усім мешканцям.
Отже...
увесь цей час
ти намагалася допомогти.
Чому ти мені не сказала?
- Намі, я твоя сестра. Чому ти не... - Я не могла втратити й тебе.
Або ще когось.
Ти берегла таємницю всі ці роки.
І дозволила ненавидіти себе.
Я ненавиділа тебе.
Шкода переривати цю зворушливу сцену.
Я чув, що тут пірати сховали свою здобич.
Вам про це щось відомо?
Це, очевидно, крадене.
Владою, даною мені Дозором і Світовим урядом,
я це конфіскую.
- Ні, не можна. Це моє! - Сто мільйонів беррі?
І де ти взяла стільки грошей?
Звідки ти знаєш, що там сто...
Тебе Арлонґ послав, так?
Не знаю, про що ти.
- Ні! - Обережно.
Інакше візьмемо тебе під варту.
Ні!
Не робіть цього.
Не робіть цього!
Ні!
Намі, зачекай.
Намі, припини! Чекай.
- Намі! - Відпусти! Я не дозволю!
- Ти нічого не вдієш! - Арлонґ уб'є все селище!
Намі, стривай!
Браття!
Ми всі знаємо правду цього світу.
Риболюди - законні володарі морів.
Люди теж це знають.
Вони бояться нашої сили, тому прикували нас ланцюгами.
Вони ненавидять нас, тому вигнали зі своїх міст.
Але ми порвали ланцюги.
Збудували власні міста.
І ось настав час відновити природний порядок цього світу.
Так!
Ні!
Будь ласка!
Століттями
люди використовували нас.
Принижували нас.
А наші так звані лідери це дозволяли.
Прапори єдності та миру, якими вони так вимахували, -
це прапори капітуляції і добровільної поразки.
Не знаю, як ви, але я не здамся.
Убити їх усіх!
Так!
Ми - втілення переваги риболюдей!
І з мапою до Великої Смуги ми повернемо те, що належить нам.
Наша праведна лють спопелить Кокосове селище
аж по береги Східного Моря.
І на шляху до Великої Смуги
ми вкажемо кожній людині на її місце.
Під нами.
Так!
Під нами!
Так!
Під нами! Так!
Арлонґ.
Арлонґ!
Я сказала забиратися звідси.
Сказала.
То йди.
Ти нічого не знаєш про те, що тут відбувається.
Не знаю.
Луффі.
Допоможи.
Звісно, допоможу.
Звісно, допоможу!
Ходімо.
Гаразд.
Що там таке?
Вони напали на селище.
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин