‫בזהירות!‬
‫בזהירות. אל תפילו אותו.‬
‫לא הפלתי אותו. הוא פשוט ממש כבד.‬ ‫כאילו, יש לו ראש גדול. הוא גדול בטירוף.‬
‫איך זה קשור למשהו?‬
‫זורו, היי! אתה שומע אותי?‬ ‫-איפה ערכת העזרה הראשונה?‬
‫יש פה ערכת עזרה ראשונה בכלל?‬ ‫-זורו?‬
‫מצאתי רק את אלה. מאיפה הוא מדמם?‬
‫מכל מקום.‬
‫נצטרך עוד מגבות.‬ ‫-אנחנו צריכים רופא.‬
‫ככל הידוע לי, אין לנו רופא.‬ ‫-לופי? לופי!‬
‫מישהו צריך לחזור לבארטיה.‬
‫אני לא רעב עכשיו, נאמי.‬ ‫-לא בשביל אוכל.‬
‫אולי אחד הלקוחות הוא רופא בספינה.‬
‫נכון. רופא.‬
‫אנחנו צריכים רופא.‬
‫מה אתה חושב שאתה עושה?‬ ‫-קוצץ גזרים, שף.‬
‫כן, ראיתי. למה אתה עושה את זה במטבח שלי?‬
‫הורדתי אותך בדרגה, זוכר?‬ ‫-נכון, אבל פאטי ישן אחרי שהשתכר בטירוף,‬
‫אז אם תרצה לעשות את כל ההכנות לבראנץ' לבד...‬
‫בסדר.‬
‫לא קצצת דק מספיק את הגזר.‬
‫והביצים האלה נוזליות מדי.‬
‫ומספיק לי מבט אחד כדי לדעת‬ ‫שברמולד הזה חסר הרבה אורגנו.‬
‫אורגנו הוא לפראים.‬
‫הצילו!‬
‫הצילו! זורו צריך רופא.‬
‫הוא היה בקרב מול איזה לוחם, אבל הוא הפסיד.‬
‫ועכשיו כל הגוף שלו מדמם ו...‬ ‫-תירגע, תורן.‬
‫אני לא מבין מילה.‬ ‫-החבר שלי גוסס.‬
‫הרופא הקרוב נמצא באיי קונומי.‬ ‫זו הפלגה בת יומיים.‬
‫זה יותר מדי.‬ ‫-לא אוכל לעזור לך.‬
‫אני מקווה שהחבר שלך ישרוד. ולאן אתה הולך?‬
‫לעזור לחבר של התורן.‬ ‫-הבראנץ' לא תכין את עצמה!‬
‫אמרת לי להאכיל כל אדם רעב,‬ ‫ובעיניי, המצב הזה לא שונה.‬
‫בסדר.‬
‫תן לי את סכיני המטבח שלי‬ ‫ואת הוויסקי הכי טוב שלנו.‬
‫ודג צהוב-זנב טרי מהמקרר. כמה שיותר גדול.‬
‫דג צהוב-זנב?‬
‫פשוט תעשה את זה כבר.‬
‫- ואן פיס -‬
‫אתה צוחק? הוא צריך רופא.‬
‫את רוצה להציל את החבר הסייף שלך או לא?‬
‫זה כדי לחטא את הפצעים?‬ ‫-ממש לא.‬
‫זה יהיה בזבוז של משקה מעולה.‬
‫יפהפה.‬
‫מחט.‬
‫עור דג.‬
‫זה תכסיס מלחים ישן.‬
‫עור הדג מסייע למנוע דימום‬ ‫וגורם לבשר להחלים הרבה יותר מהר.‬
‫הוא יהיה בסדר?‬
‫לא אשקר לכם. הוא איבד המון דם.‬
‫יכול להיות שאיחרנו.‬ ‫-ויכול להיות שלא.‬
‫הוא נמצא בין העולמות עכשיו.‬ ‫הוא מתנדנד בין חיים למוות.‬
‫עליכם למצוא דרך לחבר אותו לעולמנו.‬
‫דברו איתו. ספרו לו סיפורים.‬ ‫תשירו לו שירי מלחים, מבחינתי.‬
‫אולי הוא לא יגיב,‬
‫אבל הוא ידע שהצוות שלו נמצא איתו.‬
‫מיהוק.‬
‫נחמד מצידך להכריז על בואך.‬
‫חשבתי שנשוחח בפרטיות.‬
‫אתה משוחרר, צוער.‬
‫כן, המפקד.‬
‫אז איפה הוא?‬
‫איפה לופי?‬
‫כרגע, איני יודע.‬ ‫-אתה לא יודע? מה זאת אומרת?‬
‫החלטתי לשחרר אותו.‬
‫אמרתי לך במפורש להביא לי אותו.‬
‫באמת, סגן אדמירל. אני לא מקבל פקודות.‬
‫אפילו לא מטיפוסים כמוך.‬
‫כאחד משבעת אדוני הים,‬
‫אתה משרתה של הממשלה העולמית.‬
‫לולא החסינות שהענקנו לך...‬ ‫-עדיין הייתי עושה כרצוני.‬
‫לא פחות ולא יותר.‬
‫ורצוני הוא...‬
‫לראות מה יהיה גורלו של הבחור הזה‬ ‫כשהוא ייכנס לקו הגדול.‬
‫לא אתן לזה לקרות.‬
‫אז יש לך הרבה עבודה, סגן אדמירל.‬
‫בגלל שהילד הזה מעניין.‬
‫מי יודע?‬
‫אולי הנכד שלך הוא שימצא את הוואן פיס.‬
‫הערב אסעד בחדר האוכל.‬
‫משהו מריח טוב.‬
‫חשבתי שכולם יהיו רעבים, חבר.‬ ‫יש הרבה שאריות שלא ניצלנו.‬
‫אסור לבזבז אוכל.‬
‫מה קרה? אתה לא אוהב דגים?‬
‫אני אוהב דגים.‬ ‫אני רק צריך להכין לזורו את החרב שלו.‬
‫אתם יודעים, שתהיה מוכנה כשהוא יתעורר.‬
‫הוא...‬
‫נפצע די קשה, אחי.‬
‫יש סיכוי קטנטן שהוא לא יתעורר.‬
‫זורו הוא הלוחם החזק ביותר שהכרתי.‬
‫הוא לא ייתן לאיזה אדון ים לנצח אותו.‬
‫טוב, אתה צריך לאכול.‬
‫אם לא תרצה דג, יש לי סטייקים במטבח.‬
‫ואולי תרצה ריזוטו זעפרן?‬
‫בדרך כלל הייתי אוכל את שתי המנות,‬
‫אבל אני מוכרח להכין לו‬ ‫את הוואדי איצ'ימונקי שלו.‬
‫מה?‬ ‫-החרב שלו.‬
‫יש לה שם.‬
‫למה?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫הוא אמר שזו חרב מיוחדת.‬
‫סנג'י, תוכל לבשל את האוכל האהוב על זורו?‬
‫בטח. מה הוא אוהב?‬
‫הוא מת על כדורי אורז.‬
‫ועל בירה.‬
‫מה דעתך על כדורי אורז ספוגי בירה?‬ ‫תוכל להכין את זה?‬
‫אוכל להכין הכול. רק תגיד לי מה אתה רוצה.‬
‫אני רוצה שהוא יאכל.‬
‫כדי שהוא יתחזק.‬
‫אבל אני גם רוצה שהוא יישן,‬ ‫כדי שהפצעים שלו יגלידו.‬
‫ואולי הוא רק צריך מים. נכון?‬
‫אחרי כל הלחימה הזו, הוא בטח צמא נורא.‬
‫אבל, אתם יודעים, הוא גם בטח עייף, אז...‬
‫אז כן, כדאי שניתן לו לנוח.‬
‫תפקיד הקפטן הוא העבודה הקשה בעולם, טוב?‬
‫זף אמר לי פעם‬ ‫שקבלת החלטות מבדילה בין הקפטן לשאר הצוות.‬
‫והוא היה מקפטני הפיראטים‬ ‫הטובים ביותר שהפליגו אי פעם.‬
‫זף היה פיראט?‬
‫כן. הוא היה קפטן פיראטי קוק המאיימים.‬ ‫הוא כונה "זף אדום הרגל",‬
‫בגלל שהמגפיים שלו הוכתמו בדם אויביו.‬
‫איך נפגשתם? היית בצוות שלו?‬
‫לא בדיוק.‬
‫- ספינת הנוסעים "אורביט"‬ ‫הים המזרחי, לפני תשע שנים -‬
‫סנג'י, תתחיל לזוז.‬ ‫השולחנות לא יפנו את עצמם.‬
‫אני עובד על רוטב ולוטה.‬ ‫אני חייב להשיג את המרקם הנכון.‬
‫ולו-מה? זה מטבח של ספינה.‬ ‫לא תגיש כאן אוכל משובח.‬
‫אעשה את זה כשאגיע לאול בלו.‬
‫שמעתם, חבר'ה? סנג'י יוצא לאול בלו!‬
‫זה לא מקום אמיתי, ילד. האול בלו לא קיים.‬
‫הוא קיים, ויום אחד אמצא אותו.‬
‫זו אגדה שמספרים טבחים כדי להעביר את הזמן.‬ ‫עכשיו טפל בשולחנות!‬
‫פיראטים! הם עולים לספינה!‬
‫פיראטים? אנחנו חייבים לעוף מפה!‬
‫ולוטה.‬
‫לא...‬
‫חסר לו אורגנו.‬
‫אורגנו הוא לפראים!‬
‫ניסיון נחמד, חציל קטן.‬ ‫איך תרצה למות? מהר או לאט?‬
‫למי אכפת? עדיף למות‬ ‫מאשר שתתבל את האוכל שלי.‬
‫אתה הכנת את זה?‬
‫זה לא רע.‬
‫זה יותר טוב מכל מה שאתה תוכל לבשל,‬ ‫חרא זקן!‬
‫יש לך לשון חדה, ילד.‬
‫אולי אחתוך אותה ואטגן אותה בשומן חזיר?‬
‫תעשה מה שתרצה, אבל אני לא אמות פה.‬
‫לא לפני שאמצא את האול בלו.‬
‫האול בלו?‬
‫תגיד לי, מה חציל קטן יודע על האול בלו?‬
‫מה קרה?‬
‫סערה.‬
‫היא הטביעה את שתי הספינות שלנו.‬
‫אבל הצוות...‬
‫כולם מתים.‬
‫חוץ מאיתנו.‬
‫מה נעשה?‬
‫נחכה.‬
‫ונקווה שספינה חולפת תבחין בנו לפני שהשמש...‬
‫תצרוב את עצמותינו.‬
‫טוב...‬
‫זה כל האוכל שיש לנו.‬
‫תאכל לאט. לא יהיה עוד אחר כך.‬
‫למה השק שלך יותר גדול?‬ ‫-כי אני גדול ממך פי שלושה.‬
‫אתה יודע מה?‬
‫אתה צריך לשמוח שאני נותן לך משהו בכלל.‬
‫עכשיו לך לצד השני ופקח עין.‬
‫ואני מתכוון לזה.‬ ‫אל תטריד אותי, אלא אם תראה ספינה.‬
‫הבנת?‬
‫אמרתי, "הבנת?"‬
‫ועכשיו לך!‬
‫- היום השני -‬
‫- היום השלישי -‬
‫- היום ה-25 -‬
‫ספינה!‬
‫ספינה! היי!‬
‫היי, ספינה! לכאן!‬
‫קדימה!‬
‫ספינה!‬
‫בבקשה!‬
‫קדימה, ספינה!‬
‫לא... לא!‬
‫- היום ה-30 -‬
‫- היום ה-50 -‬
‫- היום ה-70 -‬
‫לזקן הזה היה פי שניים אוכל.‬
‫אם הוא לא ייתן לי כלום,‬
‫אהרוג אותו בעצמי.‬
‫אמרתי לך להישאר שם.‬
‫עדיין יש לך אוכל. תן לי קצת!‬
‫איפה הוא?‬
‫אין אוכל. איך אתה עדיין חי?‬
‫הרגל שלך.‬
‫מה קרה?‬
‫אכלת אותה?‬
‫אכלת את הרגל שלך?‬
‫נתת לי את כל האוכל. למה?‬
‫אתה לא מכיר אותי!‬ ‫למה שתעשה דבר כזה בשביל זר?‬
‫הסיבה היא, חציל קטן...‬
‫בגלל שחיפשתי את האול בלו‬
‫במשך כל חיי.‬
‫אבל עכשיו זמני הגיע.‬
‫החלומות שלנו דומים.‬
‫תאמין לי,‬
‫האול בלו‬
‫אמיתי.‬
‫הוא אמיתי.‬
‫ואם אני לא אמצא אותו...‬
‫אולי אתה תצליח.‬
‫אז אני צריך שתמשיך לחיות.‬
‫ואני אצטרך שאתה‬
‫תגשים את החלום הזה.‬
‫למען שנינו.‬
‫יש לך מושג מה זה?‬
‫שמישהו יאבד אחד מגפיו כדי להציל את חייך?‬
‫האמת שיש לי מושג.‬
‫אני רק אומר שהיינו שם במשך 85 ימים.‬
‫הוא היה יכול לתת לי למות על הסלע הזה.‬
‫במקום זאת, הוא התנהג כמו קפטן.‬
‫הוא לקח את ההחלטה הקשה.‬
‫הייתי אוכל את הידיים והרגליים שלי‬ ‫כדי להציל את זורו.‬
‫"בארץ מסוימת במי הצפון,‬
‫"היה מגלה ארצות בשם מונט בלאנק נולנד.‬
‫"תמיד סיפר הוא על הרפתקאות נועזות‬ ‫שנשמעו כשקרים.‬
‫"נולנד סיפר למלכו שהוא מצא עיר מזהב‬
‫"אבל כשהמלך יצא בעקבות האוצר,‬
‫"העיר נעלמה,‬
‫"ורוב חייליו של המלך מתו בדרך.‬
‫"נולנד נידון למוות, אך המשיך לשקר למלכו.‬
‫"הוא התעקש שעיר הזהב שקעה בים.‬
‫"ו...‬
‫"למרות שאיש לא האמין לו,‬
‫"הוא מעולם לא הפסיק לשקר, עד שמת."‬
‫מסכן.‬
‫את יכולה לדמיין דבר כזה?‬ ‫לאבד עיר זהב שלמה?‬
‫אני לא חושבת שזו משמעות הסיפור.‬ ‫-לסיפורים יכולים להיות כמה משמעויות.‬
‫כאילו...‬
‫למה המלך הורה להרוג אותו?‬ ‫-לפעמים, המנהיג צריך לקחת החלטות קשות.‬
‫למה כולם כל הזמן אומרים את זה?‬ ‫-כי יכולת להציל את זורו.‬
‫הוא לא היה צריך להילחם במיהוק,‬ ‫אבל אפשרת את זה.‬
‫למה לא עצרת אותו?‬
‫לא חשבתי שהוא יפסיד.‬
‫יכולת לנסות לשנות את דעתו.‬ ‫-לא הייתי עושה דבר כזה.‬
‫אז אתה מעדיף לראות אותו במצב כזה?‬
‫הוא עלול למות, לופי.‬
‫ואעשה הכול כדי להציל אותו.‬
‫הכול.‬
‫חוץ מלהכשיל את חלומו.‬
‫לכולנו יש חלומות, אבל הם שייכים לילדות.‬ ‫-זה באמת מה שאת חושבת?‬
‫אין לך חלום?‬
‫כן. כרגע,‬ ‫אני חולמת שזורו לא ימות במיטה שלי.‬
‫אבל אין עוד משהו שאת רוצה?‬
‫משהו יותר...‬
‫משהו שתרצי יותר מכל דבר בעולם.‬
‫לא כולם זוכים להגשים את החלומות שלהם.‬
‫צוער.‬
‫צר לי על זה.‬ ‫-אני בטוח שהייתה לך סיבה לעשות זאת.‬
‫ואתה כבר יודע מה הסיבה, נכון?‬
‫לא שמעתי...‬ ‫-אתה יודע שלופי הוא הנכד שלי.‬
‫ביליתי שנים בניסיון לאמן אותו.‬
‫ניסיתי להפוך אותו לחייל מארינס טוב.‬
‫הוא התנגד לי לאורך כל הדרך. הוא לא הקשיב.‬
‫הוא לא למד. הוא לא שיתף פעולה.‬
‫אתה צוער לדוגמה. אתם כל כך שונים זה מזה.‬
‫המפקד.‬
‫ביליתי זמן עם לופי.‬
‫אני יודע איך הוא חושב.‬ ‫-גם אני. מה הנקודה שלך?‬
‫לופי שונה.‬
‫הוא לא מציית לחוקים. הוא חושב באופן עצמאי,‬ ‫ולא מתחשב במה שיגידו.‬
‫זו אשמתי. חסתי עליו מדי.‬
‫המפקד, זה לא היה משנה.‬
‫בגלל שלופי יודע בדיוק מיהו.‬ ‫-ומה זה?‬
‫פיראט.‬
‫לופי תמיד היה פיראט ותמיד יהיה.‬
‫לא משנה כמה מתנקשים תשלח אחריו,‬ ‫הוא לעולם לא ישתנה.‬
‫הוא יעדיף למות קודם.‬ ‫-אז מה תציע?‬
‫שאתן לו להיות פיראט מטופש?‬ ‫-זה יהיה כל כך נורא, המפקד?‬
‫אולי אתה צודק.‬
‫אולי טעיתי כל הזמן הזה.‬
‫כנס את המארינס על הסיפון.‬ ‫אדבר אליהם במשמרת אחר הצהריים.‬
‫כן, המפקד.‬
‫מי רעב?‬
‫ברוכים הבאים לבארטיה. אפשר להגיש לכם עזרה?‬
‫להגיש?‬
‫הניסוח שלך מעניין.‬
‫יש לך אוכל כאן, נכון? אנחנו רוצים לאכול.‬
‫לצערי אין יותר שולחנות...‬ ‫-אני רואה כמה שולחנות.‬
‫שבו!‬
‫איש לא יצא.‬
‫חוץ ממך.‬
‫הבה נהנה מהסעודה האחרונה שלנו,‬
‫יחד.‬
‫מי אתה, זקן?‬
‫שמי זף.‬
‫והמקום הזה שלי.‬
‫ובכן, אני ארלונג.‬
‫והים המזרחי שלי.‬
‫הים לא שייך לאיש.‬
‫אפילו לא לאיש דג.‬
‫המצב הזה הולך להשתנות.‬ ‫כשתיתן לי את מה שאני רוצה.‬
‫הקשיבו. אני מחפש פיראט בכובע קש.‬
‫שמו לופי.‬
‫יש לו משהו ששייך לי.‬
‫כובע קש?‬
‫לא.‬
‫זה לא מוכר.‬
‫אולי אכין לך ארוחה?‬
‫בחר מה שתרצה מהתפריט, על חשבון הבית.‬
‫טוב, כבר יש לי ארוחה.‬
‫אבל אם לא תביא לי את הילד עם כובע הקש‬ ‫עד שאסיים לאכול,‬
‫אולי אוסיף את האנשים הנחמדים האלה לתפריט.‬
‫מה מצבו?‬
‫הוא לא אמר מילה.‬
‫זף לא אמר שאנחנו צריכים לדבר אליו?‬ ‫לספר לו סיפורים?‬
‫מה אגיד?‬ ‫-כל מה שתחשוב עליו.‬
‫פשוט...‬
‫דבר מהבטן.‬
‫הבטן שלי לא ממש עזרה לי לאחרונה.‬
‫טוב...‬
‫לפחות הוא ידע שזה אתה.‬
‫מה יש לך להפסיד?‬
‫היי, זורו.‬
‫מה קורה?‬
‫רק רציתי לומר לך ש...‬
‫אני אתחיל מהתחלה.‬
‫אני רק...‬
‫היי, זורו. היי.‬
‫אתה יודע, זה...‬ ‫-לופי!‬
‫לופי!‬
‫פיראטי ארלונג נמצאים בבארטיה.‬
‫אנחנו חייבים לעזוב עכשיו.‬ ‫-מה? למה? למה שנעזוב?‬
‫כי הם מחפשים אותך.‬
‫אותי?‬ ‫-ואת המפה.‬
‫אנשי הדג האלה יהרסו את המקום‬ ‫אם זף לא יסגיר אותו.‬
‫לאן אתה הולך?‬ ‫-בארטיה בסכנה. אני צריך להיות שם.‬
‫אבוא איתך.‬ ‫-לא שמעת מה אמרתי?‬
‫הם רודפים אחריך. אנחנו צריכים לברוח.‬
‫אני מסכים עם נאמי.‬ ‫אני לא רוצה לעצבן או לקשקש...‬
‫אני לא אברח. אנחנו נגן על המקום הזה.‬ ‫-זה לא הקרב שלך. למה אתה עושה את זה?‬
‫האכלת אותנו.‬
‫אני מכירה את הצוות הזה.‬
‫על ראש הקפטן שלהם, ארלונג,‬ ‫מוצע הפרס הגדול בים המזרחי.‬
‫אתה לא רוצה להסתבך איתו.‬ ‫-נשמע שהוא הסתבך איתנו קודם.‬
‫לופי, בבקשה.‬
‫בבקשה.‬
‫לא אתן לחפים מפשע להיפגע בגללי.‬
‫אם אנשי הדג האלה רוצים קרב,‬
‫ניתן להם אחד.‬
‫תישארי בספינה ותשמרי על המפה.‬
‫היא תהיה בטוחה בידייך.‬
‫מה קרה?‬
‫אף פעם לא ראיתם איש דג נהנה לאכול?‬
‫זה בגלל שאתם לא מכירים אנשי דג.‬
‫חוץ מאלה שמתקנים את הספינות שלכם‬ ‫ומנקים את הבתים שלכם.‬
‫אין לי דבר נגד בני מינך.‬ ‫-כמה חבל.‬
‫בגלל שלי יש הרבה נגד בני מינך.‬
‫בני אדם עלובים ומפונקים!‬
‫הבינו,‬
‫רוב אנשי הדג ישמחו לחלוק שולחן עם בן אדם.‬
‫הם רוצים לקבל יחס שווה.‬
‫אבל אתה מעז לרדת לשפל שכזה.‬
‫כולנו יודעים שאנחנו לא שווים.‬
‫אנשי הדג נעלים מבני האדם בכל דרך אפשרית.‬
‫הם חזקים יותר, מהירים יותר,‬
‫רעבים יותר.‬
‫לא תסכים?‬
‫מי מכם הוא ארלונג?‬
‫מי שואל?‬
‫שמי מונקי די לופי.‬
‫שמעתי שאתה מחפש אותי.‬
‫ובכן, כן.‬
‫אז זה הפיראט ששמעתי עליו רבות כל כך?‬
‫אתה יודע, ציפיתי למישהו יותר... גדול.‬
‫גם אני.‬
‫אתה יודע מי אני, ילד?‬
‫אני ארלונג המסור.‬
‫אפילו המארינס נסים מדגלי.‬
‫זה לא נשמע מוכר. איך מצאת אותי בכלל?‬
‫חבר ותיק עזר לי לאתר אותך.‬
‫היי, כובע קש. התגעגעת אליי?‬
‫בארפי?‬
‫מה אתה עושה פה?‬ ‫-גם לי היו העדפות אחרות.‬
‫אבל חברי הדג האלה‬ ‫שכנעו אותי לכוון אותם למקום הנכון,‬
‫וזה דבר שקשה לעשות בלי ידיים.‬
‫איך ידעת איפה למצוא אותי?‬ ‫-אמרתי לך.‬
‫יש לי עיניים ואוזניים בכל מקום.‬
‫סטריאו!‬
‫הקשבת לנו כל הזמן הזה?‬
‫שמעת הכול?‬ ‫-הכול.‬
‫וזה נמאס עליי מהר מאוד.‬ ‫כי אין לכם מושג מה אתם עושים, חארות.‬
‫היי, שפתיים.‬
‫מה דעתך לגרד לי מאחורי האוזן?‬
‫סליחה, מותק.‬
‫בחייך! תעשה טובה לליצן. אני...‬
‫לא! אני לא רוצה לחזור לשק.‬ ‫הוא חשוך, רטוב ומלא בחול...‬
‫אלוהים!‬
‫תקשיב.‬
‫אני רוצה את המפה שלי‬
‫בתוספת מס, מחצית מכל מה שהצלחת לשדוד.‬
‫ואם תיכנע בפניי,‬ ‫אשקול לתת לך לשרת בממלכתי.‬
‫אני לא נכנע בפני איש.‬
‫אני לא איש.‬
‫או דג.‬
‫ואתה לא מלך.‬
‫אני אהיה,‬
‫כשאשיג את המפה שלי לקו הגדול.‬
‫אז...‬
‫תצטרך להילחם בי כדי לזכות בה.‬
‫אז נתחיל להילחם.‬
‫זף!‬
‫הוא לוחם ממש מעולה.‬
‫גאם גאם...‬
‫פיסטול!‬
‫קום!‬
‫לא רע, יחסית לבן אדם.‬
‫זו טעות גדולה.‬
‫עכשיו אהפוך אותך לדוגמה לאחרים.‬
‫כשדיברנו בבר, אמרתי לך שאין לי חברים.‬
‫אבל...‬
‫האמת היא שלא הרשיתי לעצמי ליצור חברויות.‬
‫בגלל שאני תמיד פוגעת ביקרים לי מכול.‬
‫אני לא יודע מה כל כך מיוחד בך, ילד.‬
‫אולי תבוא ותגלה?‬
‫קדימה, מר דג.‬
‫זה כל מה שיש לך?‬
‫אולי תשתה משהו?‬
‫ארלונג, חכה!‬
‫היא אצלי.‬
‫המפה אצלי.‬
‫הבאתי לך אותה, כמו שאמרתי שאעשה.‬
‫נאמי?‬
‫מה את עושה?‬ ‫-ניסיתי לומר לך, לופי.‬
‫אף פעם לא הייתי בצוות שלך.‬
‫הצטרפתי אליך רק כדי שאוכל לגנוב את המפה.‬
‫אני לא מאמין לזה.‬
‫בגלל שאתה מאמין רק למה שאתה רוצה.‬ ‫אבל זה לא אומר שמה שהאמנת בו נכון.‬
‫האחות נאמי‬ ‫היא חברת צוות נאמנה בפיראטי ארלונג.‬
‫כך הייתה במשך שנים.‬
‫המפה ברשותנו.‬
‫בוא נלך.‬
‫קודם אסיים לאכול.‬
‫למה לבזבז זמן ולהרוג מישהו שאכל פרי שטן?‬
‫תן לים לעשות את זה במקומך.‬
‫איפה נאמי?‬
‫היא הלכה.‬
‫היא בצוות של ארלונג.‬
‫לא.‬
‫היא לא יכולה להיות.‬
‫הקשב!‬
‫עמדו נוח.‬
‫מארינס.‬
‫עשיתם עבודה נהדרת ברדיפת הפיראטים.‬
‫אני גאה במאמציכם לעצור את הפושעים האלה.‬
‫אך לא הערכתי כראוי את נחרצותם.‬
‫לא הערכתי‬ ‫עד כמה הם היו נחושים להרהיב בפשעיהם.‬
‫לא ניתן עוד לראות בהם כמטרד בלבד,‬
‫ועל כן, יש לטפל בהם בהתאם.‬
‫על כן, משימתנו שונתה.‬
‫לא נגביל עוד את פעילותנו.‬ ‫לא נבחר במטרות קלות.‬
‫כובעי הקש והקפטן שלהם לעולם לא ייכנעו.‬
‫אז אנחנו מסירים את הכפפות!‬
‫אנחנו נתפוס אותם.‬
‫והם ייתנו את הדין!‬
‫אני לא צריך שתעשה את זה.‬ ‫-אנחנו מלאים מחר. שתי ארוחות ערב ובראנץ'.‬
‫מספיק! אני לא רוצה לשמוע יותר.‬ ‫-מה הבעיה שלך?‬
‫שלי? אני בסדר גמור.‬
‫לך יש בעיה.‬
‫אני רק עוזר לך לנקות.‬
‫אבל אף אחד לא ביקש ממך לעזור, נכון?‬ ‫אז צא מהמסעדה שלי.‬
‫אמרתי לך, לא אהיה מלצר.‬
‫אם תישאר כאן, לא תהיה כלום.‬
‫לא הצלתי את חייך כדי שתבזבז אותם בבארטיה.‬ ‫-אני לא יכול לקום וללכת.‬
‫למה לא, לעזאזל?‬ ‫-לא תוכל לנהל את המקום בלעדיי.‬
‫באמת, חציל קטן. הבישול שלך מחורבן.‬
‫לפחות אני לא מטביע הכול באורגנו.‬
‫לפחות אני לא מתאונן על האול בלו.‬
‫קשקשת על זה מאז שהיית פרחח קטן ומנוזל.‬
‫אני אומר לך עכשיו.‬ ‫אם זה כל כך חשוב לך, לך למצוא אותו.‬
‫אתה רוצה שאוותר? זה מה שאתה רוצה?‬
‫אם תישאר פה - ויתרת!‬
‫אתה לא מבין? יש הבדל בין מי שיש לו חלום‬ ‫לבין מי שיוצא להגשים אותו.‬
‫התורן הציע לי להצטרף לצוות שלו.‬
‫אולי אקבל את ההצעה.‬ ‫-אתה רוצה את רשותי? קיבלת אותה.‬
‫בסדר!‬ ‫-בסדר!‬
‫היי, זורו.‬
‫פספסת קרב גדול.‬
‫אנשי הדג האלה קשוחים.‬
‫היית אוהב את זה.‬
‫והייתה לנו ארוחת ערב מעולה.‬
‫כולנו ישבנו יחד,‬
‫והקשבנו לסיפורים של אוסופ.‬
‫אבל אני הרסתי הכול.‬
‫ועכשיו איבדתי את נאמי.‬
‫איבדתי את המפה לקו הגדול.‬
‫ואולי אאבד גם אותך.‬
‫לא ידעתי מה להגיד קודם,‬
‫אבל אני יודע מה להגיד עכשיו, וזה ממש פשוט.‬
‫אני צריך אותך, זורו.‬
‫אני צריך שאתה‬
‫תתעורר.‬
‫אתה תמשיך לדבר או שתיתן לי לישון?‬
‫זורו?‬
‫זורו!‬
‫זורו, אתה לא מת!‬
‫כרגע...‬
‫הלוואי שהייתי.‬
‫היה לי חלום ממש מוזר.‬
‫חלמתי שנאמי עזבה.‬
‫זה נכון.‬
‫זו אשמתי.‬
‫לא. לא עשית שום דבר רע.‬
‫פעלת כמו קפטן.‬
‫אבל הצוות שלנו מתפרק.‬
‫לא נכון.‬
‫אני, רורונואה זורו...‬
‫נשבע לעמוד לצידך‬
‫מעכשיו‬
‫ועד הסוף.‬
‫עד שנמצא את הוואן פיס...‬
‫או עד שנמות תוך כדי חיפוש.‬
‫אז תביא את המארינס,‬ ‫את הפיראטים או את מפלצות הים.‬
‫אתה הקפטן שלי, לופי.‬
‫ואני הקצין הראשון שלך.‬
‫זורו!‬
‫לא דאגתי לרגע.‬
‫הוא חי!‬
‫ואמרתי להם,‬
‫"אל תתעסקו עם כובעי הקש!"‬ ‫-כן!‬
‫גרמתי להם לשחות על נפשם.‬ ‫-הפחדת אותם, מה?‬
‫הקפטן הגדול אוסופ.‬ ‫-כן.‬
‫אז מה נעשה עכשיו? נצא לקו הגדול?‬
‫לא.‬ ‫-אבל חשבתי שנחפש את הוואן פיס.‬
‫נעשה את זה.‬
‫אבל לא נעשה את זה בצוות חסר.‬
‫קודם כול...‬
‫נמצא את נאמי.‬
‫יש הרבה בשר משומר בחביות האלה.‬
‫הבאנו יותר מדי, לדעתך?‬ ‫-אתה יודע עם מי אתה מפליג?‬
‫כן.‬
‫שמעתי שאתם צריכים טבח.‬
‫כן! אנחנו צריכים!‬
‫ברוך הבא לסיפון.‬
‫למה המלצר מצטרף אלינו?‬ ‫-כי אנחנו אפילו לא יודעים להרתיח מים.‬
‫מוריד מפרש!‬
‫ניתוק!‬
‫היי, סנג'י!‬
‫שמור על הרגליים יבשות!‬
‫להתראות, זף.‬
‫אתה יודע, במשך כל השנים האלה,‬
‫בזמן שגרתי בבית המחורבן שלך‬ ‫ובישלתי במסעדה המחורבנת שלך...‬
‫אני חייב לך את החיים שלי!‬
‫תודה שסבלת את השטויות שלי כל השנים, זקן.‬
‫לעולם לא אשכח אותך, זף!‬
‫אנחנו מחפשים את נאמי. אבל איך נמצא אותה?‬
‫אנחנו לא יודעים איפה היא.‬
‫אני מכיר מישהו שיודע.‬
‫שלום, חבר'ה!‬