ОДЕРЖИМІСТЬ
-Дякую. -Ні!
-Так, це доля. -Вітаємо.
Будьмо!
-Це відбудеться в Гартлі, так? -Однозначно.
Ми ще нічого не вирішили.
-Принаймні заручини. -Що?
Мамо, не лякай її так.
Вибач, у нас буває напружено.
До речі про напругу, тітка Еллен прислала відеоповідомлення. Зараз покажу.
-Подивимося. -О ні.
Вона чарівна.
Це не так. Поглянь.
Я така рада цим новинам!
Скоріше б вас побачити й добряче обійняти.
Я на хвилинку.
-Невже не до гори дриґом? -Гарний ботокс.
Або зустрінемося в Лондоні, коли приїду.
Так, його видно. Трохи забагато на верхній.
-Трохи надміру вийшло? -Так.
-Скажіть? -Ні, нічого такого.
Їй пасує.
Анно. Що ти…
У Парижі був виняток. Усе розвалиться, якщо не дотримуватися правил.
-Я маю тобі сказати… -Чекай.
Будь ласка.
Це не може бути лише з тобою.
Або лише з ним?
Мені подобається все, що ми маємо.
Я не хочу цього втрачати.
Ти можеш себе контролювати?
Так.
Добре.
Чекай.
Я отримую повідомлення.
Не знаю, від кого вони, але… їм відомо.
Про нас.
Я не відповідав.
НЕВІДОМИЙ НОМЕР: Я ЗНАЮ, ЩО ТИ РОБИШ. ПРИПИНИ. ЗБОЧЕНЕЦЬ.
Коли це почалося?
Коли Джей зробив пропозицію.
Анно.
Я розберуся.
Коли ми з родиною, спостерігай.
Якщо торкаюся волосся,
я уявляю, що ми робитимемо, коли знов опинимося наодинці.
Коли?
Скоро.
Ми можемо ненадовго зупинитися на Бекслі-авеню? Це неподалік.
Анно?
Подруга.
Я б хотіла з нею побачитися. Поділитися чудовою новиною.
Серйозно?
Хто вона?
Подруга дитинства.
Пеґґі.
Уперше про неї чую.
Залюбки познайомлюся.
Не сьогодні, якщо ти не проти.
Що таке?
Припини йому писати.
Що?
-Ти думаєш, що допомагаєш, та це не так. -Не знаю, про що ти.
Ти писала Вільяму, погрожувала розповісти дружині. Припини це.
От бляха.
Так.
-Знає хтось іще. -Ти.
Чому ти думаєш, що це я?
Я ніколи не втручалася у твоє любовне життя. Нащо б я почала зараз?
Тоді хто це?
Джей освідчився.
І що ти відповіла?
Так.
Це він, так?
-Я піду. -Хочу познайомитися.
-Вітаю. -Це Джей.
Заходь.
Я лише привітаюся.
Горішній поверх.
Привіт.
-Ти, певно, таємнича Пеґґі. -Так.
Тепер розумію.
Що розумієш?
Чому я за тебе виходжу.
Вибач, що змусила піднятися. Я вже збиралася йти.
Нам час.
Шкода.
-Радий знайомству. -Взаємно.
Я прийшов познайомитися з твоєю подругою.
Я тебе кохаю, ми одружуємося,
і я хочу, щоб люди з твого життя були в моєму. Анно!
Я навіть твою маму не бачив.
Я вас познайомлю, обіцяю.
Ти її побачиш на заручинах.
Добре.
Так?
Ти не можеш говорити, але я маю знати, чи мені хвилюватися.
Анно, ти раніше витівала дуже дику хрінь, а це здається…
Усе добре.
Не знаю, як це може бути.
Чого ти хочеш досягти?
У мене все під контролем.
Твоя мама вже знайома з Джеєм?
-Ні. -Тоді я прийду на заручини.
Я знадоблюся, коли вона його побачить.
На добраніч, Пеґґі.
Писала не Пеґґі.
Здуріти. А як розкажуть Інґрід?
-Є ідеї, хто це може бути? -Я був обережний.
А друзям розповідав?
На роботі є жінка. Колега. Вона мене не дуже любить.
Могла дізнатися про нас, та навряд чи вона здатна на таке.
-Запроси її на заручини. -Що?
-Дай телефон. -Чекай, ні. Анно.
Що ти робиш?
ПОКІНЧІМО ІЗ ЦИМ. ПРИХОДЬ НА ЗАРУЧИНИ.
Я НІЧОГО НЕ ПРИХОВУЮ.
Виживаю.
-Щиро рада за вас. -Це Анна.
Дуже приємно. Я Джоан.
Дякую.
Для хоробрості. Вони купа клятих тварюк.
Я також.
-Джею. -Привіт.
Гей, а тебе хто запросив?
-Мої вітання. -Дякую.
Вітаю.
Дякую.
Ви наречена Джея? Я Надя.
Як мило, що ви приїхали.
Ми з Вільямом уже довго працюємо разом.
Мабуть, ви близькі?
Я дуже поважаю Вільяма. Він один з наших найкращих.
Я питала не про це.
Так.
Я досі не освоїла світських розмов.
-Ви в цьому не одна. -Але ось ви тут.
Можливо, він відкриється.
Не покладайте надій.
Рада знайомству.
Ось ти де.
-Ти приїхала. -Звісно.
Це не Надя.
Звідки ти знаєш?
У неї своя думка про тебе, але про нас вона не знає. Повір.
Прийшло ще одне.
І що там?
«Якщо не розкажеш ти, розкажу я».
Дякую.
Тримай себе в руках.
Ти приїхала.
Аякже.
Вільяме, моя мама, Елізабет.
-Батько Джея? -Радий вас бачити.
Як добре нарешті познайомитися.
Не знаю, як щодо вас, але від мене все приховувалося.
То де твій таємничий наречений?
Джею, це Елізабет. Мамо, це Джей.
Дуже приємно. Нарешті ми познайомилися.
Анно, чому ти не сказала?
Що саме?
Гадаю, вони не такі вже й схожі. Просто…
Ти дуже нагадуєш мого покійного сина, Астона.
-Брата Анни. -Нічого подібного!
-Анно, його очі… -Мамо!
Це так недоречно. Чесно, не нагадуєш. Мамо!
Просто…
таке враження, от і все. Ти дуже вродливий!
Ну, мабуть, дякую.
Ей, мамо! Познайомтеся з мамою.
Це Елізабет.
О, Елізабет.
Я за нею нагляну.
НЕВІДОМИЙ НОМЕР
ТИ МАЄШ ЧАС ДО КІНЦЯ ПРОМОВИ.
ПЕРЕСЛАТИ
А: ПЕРЕСЛАТИ ТИ МАЄШ ЧАС ДО КІНЦЯ ПРОМОВИ.
Можна й мені?
Ти палиш?
Ні.
Слухай, мені дуже ніяково, але ти мене не зненавидиш,
якщо я звалю після феєрверків?
Забери мене із собою.
Усе добре?
Ні.
Вибач.
Що таке?
Мене кинула Келлі.
Учора.
Співчуваю.
Гадаю, у неї є хтось інший.
Я не хочу звалювати це на тебе. Чесно, не хочу. Це твій вечір.
Це вечір твоєї мами.
Знаєш, мій брат тебе дійсно кохає.
Це така рідкість.
Де Анна?
І Саллі. Ходіть.
Де Саллі?
Хвилинку вашої уваги!
Я хочу сказати кілька слів.
-Джею, де Анна? -Анно, ходи.
Тату!
Дякуємо всім, що прийшли. Ви всі виглядаєте божественно!
На жаль, у вас сьогодні лише я. Мій чоловік береже себе до весілля.
Він же в нас зірка.
Так. Бере участь лише в основних подіях.
Хоча почуття гумору нуль.
Ні, але серйозно, ми тут зібралися говорити про шлюб, так?
-Джея і Анни. -Почалося.
Як нам відомо, у шлюбі головне — довіра.
І…
Вільяме, я маю зізнатися.
Я за тобою шпигувала.
Якось я поїхала до тебе на роботу, а тебе там не було.
Чарівна Надя дозволила зачекати тебе в офісі.
Але ти не з'явився.
Що робитиме дружина, опинившись сама в офісі чоловіка?
Нишпоритиме.
І те, що я знайшла…
Я знайшла набір з чотирьох зернистих фото на паспорт,
на яких ми з Вільямом молоді.
Нам трапилася фотобудка, і ми сказали:
«Коли будемо старі, у нас будуть діти й іпотека,
ми подивимося на це
і згадаємо,
яку ми тоді відчували любов».
Мені нагадувати не треба,
бо той факт, що ти їх зберіг,
показує, що любов досі є.
Тому я хочу сказати
Джею і Анні…
якщо живити й захищати фундамент свого кохання,
воно триватиме багато років.
І ми дуже раді за вас. І я, і Вільям.
Будь ласка, підніміть келихи за Джея і Анну.
За Джея і Анну!
Насолоджуйтесь феєрверками!
-Сподіваюся, не надто плаксиво. -Ні, було чудово.
-Дозволите? -Усе добре. Дякую, Елізабет.
Вам би бути обережнішим.
Що ти сказала?
Я бачила, як він на тебе дивиться.
-Мамо! -Так не годиться, правда?
Скажи, що нічого не було.
Припини це.
Звісно, люба.
Я впевнена, у тебе все під контролем.
Я тебе кохаю.
І я тебе кохаю, Анно.
Мама тебе не відлякала?
Ні.
Я просто
вчуся любити питання.
Можеш мені про нього розповісти.
Досить, що я ні з ким не відчувала такої близькості, як з тобою.
Вони блефували.
Тебе не хвилює, хто це?
Ні.
Те, що твоя мама сказала про Джея.
Це правда?
Я не можу змиритися
з думкою, що він тобі потрібен більше, ніж я.
Навіть якщо він і схожий на Астона, цим усе й обмежується.
Він не такий, як Астон.
Він не жорстокий. Йому не треба мною володіти.
Що Астон тобі заподіяв?
Що сталося в день його смерті?
Я йому нарешті відмовила.
Він прийшов до мене в ліжко.
Я сказала «ні» і…
він себе знищив.
Годі. Припини.
Я не хочу жалю.
Зроби мені боляче.
Дякую.
Як тобі?
Як сукня подружки нареченої.
Точняк.
Що таке?
Я не знаю, з ким ще про це поговорити.
У чому річ?
Тато.
Схоже, у нього роман.
Я надсилала повідомлення.
Боже, звучить тупо, але я хотіла, щоб він це кинув.
Довелося припинити.
Після нашої розмови на вечірці я не могла спаскудити батьківський шлюб.
Звідки ти знаєш?
Я дещо знайшла.
Поглянь.
Де ти це знайшла?
Він повернувся з Брюсселю. Я вдягла його пальто сходити в магазин.
Це було в кишені.
Це серйозна лажа.
Що він там робив? Це не могло бути просто відрядження.
Це була я.
Це написала я.
Пробач, якщо ти думаєш, що це якась лажа. Це я. Це…
Я записую всіляке, щоб обмислити. Я не вмію інакше.
Але чому воно було в тата?
Він знайшов це в Гартлі і…
Він сказав, що поверне мені.
Я була нажахана, що він це читав, а тепер ось ще й ти.
Вибач мені.
Я думала…
Сподіваюся, ти розумієш, що твоя знахідка не змінює того, що я кохаю Джея.
Не треба нічого пояснювати.
Мені так соромно.
Не треба. От курва.
Дякую.
-Ходімо вип'ємо. Так? -Так.
Зніму нарешті цю кляту сукню.
Це було в Саллі.
Повідомлення надсилала вона.
-Отже вона… -Ні.
Вона не знає.
Навіщо ти це взяв?
Я твоя.
Хіба?
Ти на кожній сторінці.
Що ти написала на сьогодні?
-Привіт. -Чудово. Як ти?
Добре. Дякую за зустріч.
Та я залюбки. Пройдеш, вип'єш кави?
-Так. -Супер.
Анна не дуже любить спогади,
тож я мало що знаю про її життя до мене, і це, звісно, нормально.
Але так промову не дуже напишеш.
Точно. То ти хочеш якихось історій з її життя?
Щось типу того.
Вона мене кохає?
Ну, я…
Думаю, відповісти може лише Анна.
-Не варто було тебе питати. -Не варто, але…
Слухай, Джею…
Анна ніколи не буде звичайною.
Мабуть, тому ти її і кохаєш.
Але це означає, що…
Це означає, що ваші стосунки
і її кохання до тебе, теж не будуть звичайними.
Я б тебе не судила, якби ти…
Якби ти вирішив, що не впораєшся.
Тоді ти ще можеш піти.
Але ні… Але якщо ти збираєшся бути з Анною,
хочеш одружитися…
то повір мені, краще не зазирай туди, куди вона просить не зазирати.
ДЖЕЙ — АННА — ІНҐРІД — ВІЛЬЯМ
ДЖЕЙ — АННА — ВІЛЬЯМ — ІНҐРІД
Які плани на вечір?
Ніяких.
Справді?
Нічого цікавого для тебе.
Що це означає?
Я жартую.
Що таке?
Вибач. Нічого. Усе гаразд.
Анно, ти для мене все.
До тебе я нікого не кохав.
Хочу, щоб ти знала.
І я тебе кохаю.
Насолоджуйся вечіркою. Якщо тобі дадуть.
Ось він. Шоти щасливчику!
-Так! -Так, давайте.
Подавай. Ось так.
Ще один.
Я вам кажу, він щасливчик.
Джею!
Тату!
Ти прийшов!
-Ходи випий. -Як ти?
-Вільяме, шот? -О ні.
Давайте. У вашого сина вечірка.
-Справді? -Так. Ви мусите.
Саме так. Ну ж бо.
Клас.
Вільяме, мудрі настанови, перш ніж його захомутають?
Кілька порад до медового місяця?
Гадаю, тут моя думка нікому не потрібна.
-Він червоніє! -Хіба? Я червонію?
-Так. -Хлопці.
-За Джея і Анну. -За Джея і Анну.
-Я заплачу. -Дякую.
Розважаєшся?
-Чесно кажучи, я трохи нервую. -Звісно, нервуєш. Це серйозний крок.
Ти сумніваєшся?
Просто…
Анна завжди щось приховує. Розумієш?
Вона дуже складна.
Продовжуй.
Вона не думала, що я витримаю.
А ти витримаєш?
Гадаю.
Шлюб буде нелегким.
Мені здається, Анна кидатиме виклики у ті способи, до яких ти не готовий.
Про що ти говориш?
-Я бажаю тобі щастя. -Ти мене бентежиш.
-Що відбувається? -Нічого.
Просто для мене це важлива подія.
Перехід мого сина в наступну фазу свого життя.
-Я все роблю не так? -Ні.
Мабуть, справа в мені. Я просто намагаюся зрозуміти.
Знаєш…
ніхто з нас не знає, як усе буде.
Можливо, нам усім треба навчитися любити питання.
Де ти це почув?
Це ж з вірша, хіба ні?
Я піду. Розважайся. Попрощайся за мене.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда