POSEDLOST, LÁSKA A ZÁVIST
- Děkuji. - Ne!
- Ano, to je osud. - Gratuluju.
Na zdraví!
- Musí to být v Hartley, že? - Samozřejmě.
Ještě jsme se na ničem nedohodli.
- Aspoň na zásnubním večírku? - Na čem?
Mami, moc ji neděsme.
Promiň, tahle rodina umí být intenzivní.
Když už mluvíme o intenzivnosti, teta Ellen mi poslala video. Ukážu vám ho.
- Tak se mrknem. - Ale ne.
Je roztomilá.
Ani moc ne. Podívejte se na tohle.
Mám z vašich novinek radost.
Nemůžu se dočkat, až vás uvidím a pořádně obejmu.
Omluvte mě na chvíli.
- Není to vzhůru nohama. - Botox vypadá skvěle.
Nebo se příště sejdeme v Londýně, až tam budu.
Jo, něco málo si nechala dát. Nahoře toho má moc.
- Byla na zkrášlení? - Jo.
- Vážně? - Ne, nebyla.
Vypadá přirozeně.
Anno. Co to dě…
To v Paříži byla výjimka.
Porušováním pravidel všechno zničíme.
- Musím ti říct… - Počkej.
Prosím.
Neexistuje žádná verze, ve které bys byl jen ty.
Nebo jen on?
Líbí se mi všechno, co máme.
Nechci o to přijít.
Dokážeš se ovládat?
Jo.
Tak fajn.
Počkej.
Dostávám zprávy.
Nevím, od koho jsou, ale oni to vědí.
O nás.
Neodpověděl jsem.
NEZNÁMÉ ČÍSLO: VÍM, CO DĚLÁŠ. HNED PŘESTAŇ. ÚCHYLE.
Kdy to začalo?
Tu noc, kdy tě Jay požádal o ruku.
Anno.
Nech to na mně.
Až budeme s tvou rodinou, sleduj mě.
Když se dotknu vlasů,
znamená to, že přemýšlím o tom, co spolu budeme příště dělat.
Kdy?
Brzo.
Můžeme na chvíli zastavit na Bexley Avenue? Není to daleko.
Anno?
Kamarádka.
Ráda bych ji viděla a řekla jí tu úžasnou novinu.
Vážně?
Kdo?
Kamarádka z dětství.
Peggy.
O té slyším prvně.
Moc rád ji poznám.
Dneska ne, jestli ti to nevadí.
Co se děje?
Musíš mu přestat psát.
Cože?
- Myslíš, že pomáháš, ale nepomáháš. - Nevím, o čem mluvíš.
Vyhrožuješ Williamovi, že to řekneš ženě. Musíš s tím přestat.
Kurva.
Jo.
- Někdo to ví. - Ty to víš.
Proč myslíš, že jsem to já?
Nikdy jsem ti do milostného života nekecala.
Proč bych s tím měla začínat teď?
Tak kdo to je?
Jay mě požádal o ruku.
Co jsi mu řekla?
Ano.
To zvoní on, že?
- Seběhnu dolů. - Chci ho poznat.
- Haló. - Tady Jay.
Pojď nahoru.
Chci ho jen pozdravit.
Úplně nahoře!
Ahoj.
- Ty musíš být ta záhadná Peggy. - Jo.
Teď už to chápu.
Ale co?
Proč si tě beru.
Mrzí mě, že jsi vyběhl až nahoru. Zrovna jsem měla namířeno dolů.
Musíme jít.
To je škoda.
- Těšilo mě. - Mě taky.
Přišel jsem, protože jsem chtěl poznat tvou kámošku.
Protože tě miluju a budeme se brát.
A chci, aby lidé z tvého života byli i v tom mém. Anno!
Ještě jsem ani nepoznal tvou mámu.
Poznáš ji, slibuju.
Seznámíš se s ní na zásnubním večírku.
Dobře.
Ano?
Vím, že nemůžeš mluvit, ale potřebuju vědět, jestli se mám bát.
Anno, v minulosti jsi udělala hodně hloupostí a tohle mi připadá…
Jsem v pohodě.
No, nevím, jak můžeš být.
Čeho se snažíš dosáhnout?
Mám to všechno pod kontrolou.
Už se tvoje máma setkala s Jayem?
- Ne. - Pak přijdu na tvůj zásnubní večírek.
Až ho uvidí, budeš mě potřebovat.
Dobrou, Peggy.
Není to Peggy.
Nedávám to. Co když to řeknou Ingrid?
- Tušíš, kdo by to mohl být? - Byl jsem tak opatrný.
Zmínil ses nějakým přátelům?
V práci je jedna žena. Kolegyně. Myslím, že mě nemá moc ráda.
Možná o nás něco ví, ale nemyslím si, že je tohoto schopná.
- Pozvi ji na náš zásnubní večírek. - Cože?
- Dej mi mobil. - Počkej, ne, Anno.
Co to děláš?
HNED TO UKONČI. UVIDÍME SE NA VEČÍRKU.
NEMÁM CO SKRÝVAT.
Zachraňuju nás.
- Moc vám to přejeme. - Znáte Annu?
Těší mě. Já jsem Joanna.
Děkuji.
Opilecká odvaha. Jsou to zatracený zvířata.
No, to já taky.
- Jayi. - Dobrý večer.
Hej, kdo tě pozval?
- Gratuluju. - Díky.
Gratuluju.
Díky.
Děkuji.
Jayova snoubenka? Já jsem Nadia.
Je od vás milé, že jste dorazila.
No, s Williamem už spolu pracujeme dlouho.
Takže si musíte být blízcí?
Já si Williama velmi vážím. Patří u nás mezi ty nejlepší.
Na to jsem se neptala.
Jasně.
Zatím se mi nedaří víc než zdvořilostní konverzace.
- Tak to nejste sama. - Ale sem vás pozval.
Možná se konečně začíná otevírat.
Moc si nefandím.
Ráda jsem vás poznala.
Tady jsi.
- Přišlas. - Samozřejmě.
Nadia to nebyla.
Jak to víš?
Má na tebe svůj názor, ale o nás nic neví. Věř mi.
Přišla mi další.
Co v ní bylo?
„Když jí to neřekneš, řeknu to já. “
Děkuji.
Musíš se dát dohromady.
Přišla jsi.
Samozřejmě.
Williame, moje matka Elizabeth.
- Jayův otec? - Jsem rád, že jste přišla.
Ráda vás konečně poznávám.
Nevím, jak vám, ale mně to připadá dost tajnůstkářské.
Kde je ten tvůj tajemný snoubenec?
Jayi, seznam se s Elizabeth. Mami, to je Jay.
Těší mě. Moc rád vás konečně poznávám.
Anno, proč jsi mi to neřekla?
Co jsem ti neřekla?
Možná sis té podoby nevšimla, ale…
Jsi tak moc podobný mému zesnulému synovi Astonovi.
- Bratrovi Anny. - To teda není.
- Anno, jeho oči… - Mami!
Tohle je tak nevhodné. Vážně tak nevypadáš. Mami!
Je to jen
dojem, to je vše.
Jsi moc hezký.
No, děkuji. Asi ano.
Mami! Teď se musíte seznámit s mou matkou.
Tohle je Elizabeth.
Ach, Elizabeth.
Dohlédnu na ni.
NEZNÁMÉ ČÍSLO
MÁŠ ČAS AŽ DO KONCE PROSLOVU.
PŘEPOSLAT
A: PŘEPOSLAT MÁŠ ČAS AŽ DO KONCE PROSLOVU.
Dáš mi jednu?
Ty kouříš?
Ne.
Hele, je mi to moc líto,
ale nenáviděla bys mě, kdybych po ohňostroji vypadla?
Vezmi mě s sebou.
Jsi v pohodě?
Ne.
Promiň.
Co se děje?
Kelly mi dala kopačky.
Včera.
To je mi líto.
Jo, myslím, že si našla jinou.
Nechci ti to kazit.
Fakt ne. Je to tvoje noc.
Spíš je to noc tvé mámy.
Můj bratr tě má opravdu rád, víš?
To je tak vzácný.
Kde je Anna?
A Sally taky. No tak.
Kde je Sally?
Prosím o pozornost!
Chci jenom říct pár slov.
- Jayi, kde je Anna? - Anno, pojď.
Tati!
Moc vám všem děkuji, že jste přišli. Všichni vypadáte božsky.
Obávám se, že to je dnes na mně. Můj manžel se šetří na svatbu.
Specializuje se na hlavní čísla.
Jo, on je tou hlavní atrakcí. Přesně tak.
Vůbec není vtipný.
Ale teď vážně. Jsme tady, abychom mluvili o manželství, ne?
O Jayovi a Anně.
A je to tady.
Jak víme, manželství je o důvěře.
A…
Musím se ti k něčemu přiznat, Williame.
Špehovala jsem tě.
Onehdy jsem za tebou šla do práce a ty jsi tam nebyl.
A báječná Nadia mě nechala čekat ve tvé kanceláři.
Ale ty ses neobjevil.
Co asi tak udělá manželka, když je sama v manželově kanceláři?
Čmuchá.
A co jsem zjistila? No…
Našla jsem čtyři zrnité pasové fotky,
na kterých jsme s Williamem v našich začátcích.
Našli jsme fotobudku a řekli jsme si:
„Až budeme staří, budeme mít děti a hypotéku,
podíváme se na ně
a vzpomeneme si
na lásku, kterou jsme tehdy cítili. “
No, já to nepotřebuju připomínat,
protože to, že sis je schovával tak dlouho, je důkaz, že to tam pořád je.
Což mě přivádí k tomu,
abych Jayovi a Anně řekla,
že když budete živit a chránit základy své lásky,
vydrží vám to dlouhá léta.
A oba z vás máme ohromnou radost. Já i William.
Prosím, pojďme si připít na Jaye a Annu.
Na Jaye a Annu!
Užijte si všichni ohňostroj!
- Snad to nebylo moc trapné. - Ne, bylo to báječné.
- Můžu? - Jsem v pohodě. Díky, Elizabeth.
Měl bys být opatrnější.
Co jsi mu řekla?
Viděla jsem, jak se na tebe dívá.
- Mami! - No, není to správné, že ne?
Prosím, řekni mi, že o nic nejde.
Potřebuju, abys toho nechala.
Jistě, miláčku.
Určitě máš všechno pod kontrolou.
Miluju tě.
A já miluju tebe, Anno.
Máma tě nevyděsila, že ne?
Ale ne.
Jen se
učím mít rád otázky.
Víš, že mi o něm můžeš vyprávět.
Jediné, co musíš vědět, je, že jsem si s nikým nebyla tak blízko.
Blafovali.
Nebojíš se, kdo to byl?
Ne.
To, co řekla tvá máma o Jayovi.
Je to pravda?
Nemůžu se vyrovnat
s myšlenkou, že ho potřebuješ víc než mě.
Možná vypadá jako Aston, ale to je tak vše.
Není jako on.
Není krutý. Nepotřebuje mě vlastnit.
Co ti Aston udělal?
Co se stalo tu noc, co zemřel?
Konečně jsem mu řekla ne.
Přišel ke mně do postele.
Řekla jsem ne a…
on se zničil.
Přestaň. Nech toho.
Nestojím o soucit.
Ubliž mi.
Děkuji.
Jak to vypadá?
Jako šaty pro družičku.
Trefa.
Co se děje?
Nevím, s kým jiným si o tom mám promluvit.
O co jde?
O tátu.
Myslím, že má poměr.
Posílala jsem mu zprávy.
Bože, zní to hloupě, ale snažila jsem se ho přimět, aby to ukončil.
Musela jsem přestat.
Po našem rozhovoru na večírku jsem nemohla rodičům rozbíjet manželství.
Jak si můžeš být jistá?
Něco jsem našla.
Podívej se.
Kde jsi to našla?
Zrovna se vrátil z Bruselu.
Vzala jsem si jeho kabát na cestu do obchodu.
Měl to v kapse.
Je to vážně na hovno.
Co tam dělal? Nemohla to být jen pracovní cesta.
Byla jsem to já.
To písmo. Napsala jsem to já.
Promiň, jestli si myslíš, že je to na hovno, ale tohle je moje.
Píšu si věci, abych je mohla zpracovat. Nevím, jak jinak to dělat.
Ale proč to měl táta?
Našel to v Hartley
a…
řekl, že to pohlídá, dokud mi to nebude moct vrátit.
Děsila mě představa, že si to přečetl, a teď jsi to četla i ty.
Moc mě to mrzí.
Myslela jsem…
Doufám, že chápeš, že to, co jsi objevila, nemění nic na mé lásce k Jayovi.
Prosím, nemusíš mi nic vysvětlovat.
Cítím se tak trapně.
To nemusíš. Do prdele.
Děkuji.
- Pojďme se napít. Ano? - Jo.
Musím si jen sundat ty blbý šaty.
Měla to Sally.
To ona posílala ty zprávy.
- Takže ona to… - Ne.
Ne, neví.
Proč sis to musel vytrhnout?
Jsem tvoje.
Vážně?
Jsi na každičké stránce.
Co jsi napsala k dnešku?
- Čau. - Čau. Mám se dobře. A ty?
Dobře. Díky za setkání.
Ráda. Nechceš si zajít na kafe?
- Jo. - Výborně.
Anna není moc na vzpomínání,
takže to, co vím o jejím životě přede mnou, je plné mezer, což nevadí.
Trochu to ale ztěžuje napsání pořádného proslovu o ní.
Jasně. Takže bys chtěl nějaké vtipné historky?
Něco takového.
Miluje mě?
No, já…
Myslím si, že na to může odpovědět jen Anna.
- Na to jsem se neměl ptát. - Ne, neměl, ale…
Hele, Jayi…
Anna nikdy nebude obyčejná.
Asi proto ji miluješ.
Ale znamená to, že…
Znamená to, že váš vztah,
její láska k tobě, taky nikdy nebude obyčejná.
Nedivila bych se ti, pokud…
Pokud by ses rozhodl, že to nedáš.
Ještě pořád můžeš vycouvat.
Ale…
Ale pokud se rozhodneš s Annou být,
vezmeš si ji,
tak dej na mě
a nepátrej tam, kam tě sama nepustí.
Co máš dneska v plánu?
Nic moc.
Vážně?
Nic, o čem bys měl vědět.
Co to znamená?
Dělám si srandu.
Co se děje?
Promiň, o nic nejde. Jsem v pohodě.
Jsi pro mě vším, Anno.
Jsi první, kterou miluju.
Chci, abys to věděla.
Taky tě miluju.
Užij si svou rozlučku, pokud tě nechají.
Už se to nese. Panáky pro šťastlivce!
- Jo! - Jo, jdeme na to.
Ztrestáme je. Tady máte.
Ještě jeden.
Něco vám řeknu, je to šťastlivec.
Jayi!
Tati!
Stihl jsi to!
- Pojď si dát panáka. - Jak se máš?
- Panáka, Williame? - Ne.
Jo, no tak. Je to jeho rozlučka.
- Vážně? - Jo, musíš.
Přesně tak. No tak.
Hezký.
Williame, máš pro něj nějaká moudra, než do toho práskne?
Jo, pár tipů od táty na líbánky?
Na tohle asi nikdo můj názor nepotřebuje.
- Červená se! - Fakt? Červenám se?
- Jo. - Kluci.
Na Jaye a Annu.
Na Jaye a Annu!
- Já to vezmu. - Díky.
Bavíš se?
- Upřímně, jsem trochu nervózní, tati. - Samozřejmě. Je to velká věc.
Chceš si to rozmyslet?
Jde jen o to,
že Anna pořád něco tají, víš?
Je velmi komplikovaná.
Pokračuj.
Na začátku si myslela, že to nezvládnu.
A zvládneš?
Myslím, že ano.
Nebude to snadné manželství.
Myslím, že Anna
před tebe postaví takové výzvy, na které nejsi vůbec připravený.
O čem to mluvíš?
- Jen chci, abys byl šťastný. - Teď mě děsíš.
- Co se děje? - Nic.
Je to pro mě velká věc, víš?
Vidět, jak můj syn začíná další etapu svého života.
- Dělám to špatně, že? - Ne.
Je to asi mnou. Jen se to snažím pochopit.
Víš…
nikdo z nás neví, co se stane.
Možná se jen všichni musíme naučit mít rádi otázky.
Kde jsi to slyšel?
Není to z nějaké básně?
Půjdu. Bav se. Řekni klukům, že už jsem šel.
Překlad titulků: Kateřina Richard