ОДЕРЖИМІСТЬ
Я здаюся тобі.
Те, що ти сказала,
що здаєшся.
Ти це насправді?
Так.
Я б хотів келих вина.
Правила такі.
Ти чекаєш, коли я покличу. Не приходиш без запрошення.
За цими стінами не відбувається нічого без мого дозволу.
Я сама вирішила тобі здатися.
Ти це розумієш?
Я надаю тобі владу.
Якщо ти її приймаєш,
то в цій кімнаті ми можемо бути ким захочемо.
Стань на коліна —
і я тобі віддамся.
Вибач.
Що тут?
Мої думки, мрії.
Миті, які не хочу забувати.
Можна почитати?
Ні.
Поки ні.
А Джею дозволяєш читати?
О котрій ти до Анни?
Десь за годину.
Прийму душ і поїду на станцію.
У вас усе серйозно?
Однозначно. Не дочекаюся, коли поїдемо в Париж. Це для нас важливо.
Так.
Гаразд. До зустрічі.
Ходімо, хлопчику. За мною.
Привіт.
Я маю тебе де з ким познайомити.
-Джеймсе. -Вітаю.
Наш новий радник з дитячої медицини, мій зять Вільям.
Дуже приємно.
Він чудово проконтролює, щоб департамент працював як слід.
Вибачте, хвилинку.
О 18:00. У МЕНЕ.
Вибачте, Едварде. Терміновість у лікарні.
НЕ ПРИХОДЬ
Я друг Анни.
Вона не казала, що когось чекає.
Вибач.
-А ти? -Я Пеґґі.
Це моя квартира.
-Я покличу Анну, так? -Ні, не варто…
Анно, твій друг тут. Хотів привітатися. Хіба це не чарівно?
Бачу, ви зайняті.
Відкоркую пляшку вина. Ти лишишся випити, так?
Я казала не приходити.
Я щойно побачив повідомлення.
Хто вона?
Давня подруга. Буває тут, лише коли приїжджає в місто.
Я дивлюся за її квартирою.
А якщо вона…
Ти не казав, хто ти.
Звісно, ні.
То нема чого хвилюватися.
Схоже, між нами щось коїться.
Ти ж не завів інтрижку?
Це не
інтрижка.
У нас усе нормально?
Просто це були
дуже напружені тижні.
Я знаю.
Джей везе Анну в Париж.
Чом би й нам не зробити щось гарне?
Я можу зняти житло десь на узбережжі.
Було б дуже добре.
-Можливо, коли все буде… -Не таке шалене?
Розумію.
Хто ти?
Дай почитати щоденник.
Заслужи це.
Це про нас.
Про наш минулий раз.
Про Джея ти теж пишеш?
Навіщо тобі це знати?
Просто
намагаюся зрозуміти,
що у нас.
І що у вас із ним.
Він знає, що ти сюди ходиш?
Він знає, що не треба ставити питань.
А якщо він дізнається правду?
Є ще стільки інших правд…
Як я сказала, він дозволяє мати секрети.
А якщо ти помиляєшся?
Облиш.
Ми маємо одне одного.
Не займай усіх інших у моєму житті.
У нього стільки тебе…
Я хочу більше.
У мене стільки питань.
Тоді вчись любити питання.
Що тобі потрібно?
Мені потрібно
щось.
Чого не знає він.
Гаразд.
У мене був брат.
Астон.
Він наклав на себе руки.
Тоді ніхто не знав чому.
Якщо хочеш, розповім тобі.
Він кохав мене.
Що?
Він був поглинений цим.
Убив себе, бо я йому відмовила.
Він убив себе через мене.
Співчуваю.
Не варто.
Цього досить?
Джей цього не знає?
Лише що Астон помер.
Дякую.
Знання цього щось змінює?
Ні.
Можливо, має змінювати.
Бо ушкоджені люди небезпечні.
Вони знають, що можуть вижити.
Саллі.
Усе добре?
Так, просто
я віддався музиці.
Відколи це ти слухаєш музику?
Гадаю, він у Парижі утне дурницю.
-Пробач? -Джей.
Я не здивуюся, якщо він узяв обручку.
Авжеж, ні. Для цього надто рано.
Він закоханий.
Одержимий.
А хто вона? Він її ледве знає.
-Може, їй так подобається. -Але чому?
Бо люди заслуговують на особисте життя.
Боже, ти нею теж одержима.
А ти ні?
Я про неї так багато не думав.
Можливо, варто.
Наш син закоханий.
Ця жінка може увійти в наші життя назавжди.
Де вони зупиняться?
Місце вибирала Анна. Готель «Дюма».
Зможеш приїхати в Гартлі раніше?
Боюся, ні.
Можливо, я в четвер в Брюссель.
О ні.
Так, вибач. Там конференція з охорони здоров'я в Європі.
Я сподівалася хоч раз побути удвох.
Наступний потяг до Парижу вирушає за 20 хвилин.
Будь ласка, пройдіть на третю платформу.
Вулє-ву випити шампанського, мадемуазель?
-Що? -Хизуюся всіма паризькими кліше.
Я не скаржуся.
Вони думають, я питиму це сам.
Розумно.
Щось важливе?
Ні.
Добрий вечір. Мадам Бартон, будь ласка.
Гадаю, це кімната…
Так, десята кімната.
Я візьму.
Вийди з готелю. Іди до кінця вулиці.
-Хто це був? -Рецепція.
Питали, чи подобається номер.
-У мене є час поголитися? -Звісно.
Власне,
поки ти голишся, я вийду трохи подихати.
-Якщо почекаєш, піду з тобою. -Ні.
Не поспішай.
Добре. Не барися.
Якого біса ти робиш?
Ти порушив правила, приїхавши.
Навіть не думай переслідувати нас.
Я думав, ти загубилася.
-Нам ще бронювати столик. -Вибач.
У мене назріває мігрень.
Не знав, що в тебе буває.
Нечасто, але коли буває, вона жахлива.
-Боже, ти як? -Нормально.
-Мені треба прилягти. -Добре.
Вибач.
Ти впевнена, що справа не в чомусь іншому?
Джею, вчись любити питання.
Ви говорите англійською? Дякую.
Звісно, пане. Чим можу вам допомогти?
Скажіть, десятий номер вільний?
Зараз подивлюся, пане.
Десятий номер, пане.
Будь ласка, тримайте свої речі весь час при собі.
Багаж без нагляду буде вилучено і може бути знищено.
Ти йди.
Я не найкраща компанія.
-Я тебе не кину. -Мені просто треба додому.
Добре. Дзвони, якщо буду потрібен.
Бувай.
Бережіть себе. Дякую.
Мамо?
ПЕҐҐІ: ТИ ПОВЕРНУЛАСЯ?
Дякую.
Будьмо.
-Ходімо сядемо? -Так.
Ходімо.
Чому ти повернулася так рано?
Бляха. Джей облажався?
Ні. Він був ідеальним.
Тоді що зробила ти?
-Пам'ятаєш Вільяма? Ти його бачила. -Одружений.
Він з'явився біля готелю.
Ти справжня небезпека.
Річ у тім, що він не просто одружений.
Він батько Джея.
Анно, що це?
-Вибач. Я намага… -Мені не потрібне твоє схвалення.
-А якщо їхня родина дізнається? -Ні.
-Звідки ти знаєш? -Ніхто не знає і не взнає.
Але це не так. Бо тепер знаю я, згодна?
Анно, вибач. Анно, будь ласка…
Анна Бартон?
Так.
ВЧУСЯ ЛЮБИТИ ПИТАННЯ. ДЖЕЙ. :*
Ти посміхнулася?
Дякую.
Ти ввечері вільна? У Парижі я забув дещо сказати.
Щось підгоріло. Я чую.
Таке буває, коли приходиш зарано.
Не зупиняйся.
-Я тобі не довіряю. -Доведеться довіряти.
-Зараз буде стіл. -Я знаю.
Клас. Тепер згадуй, як обійти.
Так, сюди.
Не піддивляйся. Зараз буде схоже на Версаль.
Правою ногою, тепер лівою.
Джею, що відбувається?
Побачиш.
Ось пиво.
-Дякую. -Смачного.
Не підглядай.
Конференція була варта подорожі?
Так.
Я радий, що з'їздив.
Мабуть, з роботи.
НЕВІДОМИЙ НОМЕР: Я ЗНАЮ, ЩО ТИ РОБИШ.
Вільяме?
ПРИПИНИ. ЗБОЧЕНЕЦЬ.
Вільяме!
Що таке?
Я маю подзвонити.
Що ти робиш?
Нам треба поговорити.
-Це не можна продовжувати. -Я знаю. Я…
Після того, що ти зробив у Парижі,
у мене до тебе прохання.
Так?
Схоже, Джей хоче зробити мені пропозицію.
Я хочу твого дозволу сказати «так».
Ти знаєш правила.
Скажи мені відповісти «так».
Вільяме, які я маю вказівки?
Чому?
Бо я його хочу.
Він моя нормальність.
Ми як звичайна пара.
Це правильно.
Вільяме, я цього хочу.
Скажи, чого я хочу від тебе.
Анно…
коли Джей зробить тобі пропозицію…
ти погодишся.
Будь щасливий, коханий.
Менше мене в тебе не стане. Стане більше.
Сподіваюся.
Так, набагато більше. Постійно більше.
Що ти мав мені сказати?
Нічого.
Один.
Сподіваюся.
-Мені бігти вниз? -Прошу.
Одягти капелюх кухаря, як у «Рататуї»?
Я зараз у Парижі. Бачу Ейфелеву вежу й усе таке.
А французький акцент?
Джею…
Анно Бартон,
коли ми вперше зустрілися, у мені щось змінилося.
Я ще не був такий щасливий, і це завдяки тобі.
Анно, ти вийдеш за мене?
Так.
-Так? -Так.
Чекай. У мене ж є обручка. Вибач.
-Я все роблю не так. -Ох, Джею…
Вона прекрасна.
Дякую.
Вільяме.
Усе добре?
Так.
Нормально.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда