‫‫- אובססיה -‬
‫‫אני נכנעת לך. ‬
‫‫את זוכרת את מה שאמרת, ‬
‫‫על כניעה?‬
‫‫התכוונת לזה?‬
‫‫כן. ‬
‫‫אשמח לקבל כוס יין. ‬
‫‫אז אלה החוקים. ‬
‫‫אתה מחכה שאגיד מתי. ‬
‫‫אתה לא מגיע בלי הזמנה. ‬
‫‫כלום לא קורה מעבר לקירות האלה ללא רשותי. ‬
‫‫זו בחירה שלי להיכנע לך. ‬
‫‫אתה מבין?‬
‫‫אני מעניקה לך את הכוח שלך. ‬
‫‫ואם תקבל זאת…‬
‫‫אז בחדר הזה נוכל להיות כל מי שנרצה להיות. ‬
‫‫כרע ברך, ‬
‫‫ואתן לך אותי. ‬
‫‫מצטער. ‬
‫‫מה יש בפנים?‬
‫‫המחשבות שלי, חלומות. ‬
‫‫רגעים שאני לא רוצה לשכוח. ‬
‫‫אפשר לקרוא את זה?‬
‫‫לא. ‬
‫‫עדיין לא. ‬
‫‫את נותנת לג'יי לקרוא?‬
‫‫מתי אתה יוצא לפגוש את אנה?‬
‫‫בעוד שעה בערך. ‬
‫‫אתקלח ואז אלך לתחנה. ‬
‫‫אז זה נהיה רציני?‬
‫‫בהחלט. אני ממש מחכה לקחת אותה לפריז. ‬
‫‫זה עניין גדול בשבילנו. ‬
‫‫כן. ‬
‫‫טוב, להתראות. ‬
‫‫בוא, חמוד. ‬
‫‫שלום לך. ‬
‫‫זה עוד מישהו שצריך להכיר לך. ‬
‫‫ג'יימס. ‬ ‫‫-שלום. ‬
‫‫הכוכב החדש שלנו ברפואת ילדים, ‬ ‫‫חתני, ויליאם. ‬
‫‫נעים מאוד. ‬
‫‫הוא יהיה נפלא בהענקת אחריות למחלקה. ‬
‫‫סליחה, רק שנייה. ‬
‫‫- א':‬ ‫‫18:00. בדירה שלי. -‬
‫‫סליחה, אדוארד, מקרה חירום בבית החולים. ‬
‫‫- א':‬ ‫‫אל תבוא. -‬
‫‫אני חבר של אנה. ‬
‫‫היא לא אמרה שהיא מצפה למישהו. ‬
‫‫סליחה, ‬
‫‫מי את?‬
‫‫אני פגי. ‬
‫‫זאת הדירה שלי. ‬
‫‫אקרא לאנה בשבילך, טוב?‬ ‫‫-לא, זה בסדר…‬
‫‫אנה, חבר שלך כאן. הוא רצה להגיד שלום. ‬
‫‫נכון שזה מקסים?‬
‫‫אני רואה שאתן עסוקות. ‬
‫‫אני אפתח בקבוק יין. תישאר לשתות קצת, נכון?‬
‫‫אמרתי לך לא לבוא. ‬
‫‫רק עכשיו קיבלתי את הסמס שלך. ‬
‫‫מי זאת?‬
‫‫חברה ותיקה. ‬
‫‫היא ישנה כאן רק כשהיא בעיר. ‬
‫‫אני שומרת על הדירה בשבילה. ‬
‫‫מה אם היא…‬
‫‫לא אמרת מי אתה. ‬
‫‫ברור שלא. ‬
‫‫אז אין סיבה לדאוג. ‬
‫‫משהו קורה בינינו, אני חושבת. ‬
‫‫קשה לי להאמין שאתה מנהל רומן. ‬
‫‫זה לא…‬
‫‫רומן. ‬
‫‫אנחנו בסדר?‬
‫‫אלה פשוט היו…‬
‫‫כמה שבועות עמוסים, את יודעת?‬
‫‫אני יודעת. ‬
‫‫ג'יי לוקח את אנה לפריז. ‬
‫‫אולי גם אנחנו נעשה משהו נחמד?‬
‫‫אני יכולה להזמין לנו מקום, ‬ ‫‫איפשהו לאורך החוף. ‬
‫‫אלוהים, זה נשמע נחמד. ‬
‫‫אולי כשהמצב יהיה…‬ ‫‫-פחות מטורף?‬
‫‫כן, אני יודעת. ‬
‫‫מי את?‬
‫‫תני לי לקרוא ביומן. ‬
‫‫תרוויח את זה. ‬
‫‫אלה אנחנו. ‬
‫‫בפעם האחרונה בה היינו יחד. ‬
‫‫את כותבת גם על ג'יי?‬
‫‫למה אתה צריך לדעת את זה?‬
‫‫אני פשוט…‬
‫‫מנסה להבין‬
‫‫מה יש לנו. ‬
‫‫ומה יש לך איתו. ‬
‫‫הוא יודע שאת באה לפה?‬
‫‫הוא יודע לא לשאול שאלות. ‬
‫‫מה אם הוא יגלה את האמת?‬
‫‫יש עוד הרבה אמיתות אחרות. ‬
‫‫כמו שאמרתי, הוא מאפשר לי לשמור סודות. ‬
‫‫מה אם את טועה?‬
‫‫עזוב את זה. ‬
‫‫יש לנו זה את זה. ‬
‫‫תניח לכל שאר האנשים בחיי. ‬
‫‫יש לו המון ממך. ‬
‫‫אני רוצה עוד. ‬
‫‫יש לי כל כך הרבה שאלות לשאול. ‬
‫‫טוב, אז תצטרך ללמוד לאהוב את השאלות. ‬
‫‫מה אתה צריך?‬
‫‫אני צריך‬
‫‫משהו. ‬
‫‫משהו שהוא לא יודע. ‬
‫‫אוקיי. ‬
‫‫היה לי אח. ‬
‫‫אסטון. ‬
‫‫הוא התאבד. ‬
‫‫אף אחד לא ידע למה בזמנו. ‬
‫‫אבל אספר לך, אם אתה רוצה. ‬
‫‫הוא היה מאוהב בי. ‬
‫‫מה?‬
‫‫הוא היה לגמרי מאוהב. ‬
‫‫הוא התאבד כי דחיתי אותו. ‬
‫‫הוא הרג את עצמו בגללי. ‬
‫‫אני ממש מצטער. ‬
‫‫אל תצטער. ‬
‫‫זה מספיק?‬
‫‫ג'יי לא יודע את זה?‬
‫‫רק שאסטון מת. ‬
‫‫תודה. ‬
‫‫הידיעה הזאת משנה משהו?‬
‫‫לא. ‬
‫‫אולי היא אמורה. ‬
‫‫כי אנשים פגועים הם מסוכנים. ‬
‫‫הם יודעים שהם יכולים לשרוד. ‬
‫‫סאלי. ‬
‫‫אתה בסדר?‬
‫‫כן, רק…‬
‫‫הלכתי לאיבוד במוזיקה שלי. ‬
‫‫ממתי אתה מאזין למוזיקה?‬
‫‫אני חושבת שהוא יעשה משהו מטופש בפריז. ‬
‫‫סליחה?‬ ‫‫-ג'יי. ‬
‫‫לא יפתיע אותי אם הוא לוקח איתו טבעת. ‬
‫‫אני בטוח שלא. עוד מוקדם לכל זה, לא?‬
‫‫הוא שבוי בקסמה. ‬
‫‫אובססיבי. ‬
‫‫ומי היא? כלומר, אנחנו בקושי מכירים אותה. ‬
‫‫אולי ככה היא אוהבת את זה. ‬ ‫‫-אבל למה?‬
‫‫כי לאנשים מגיע שיהיו להם חיים פרטיים. ‬
‫‫אלוהים, גם את לגמרי אובססיבית אליה. ‬
‫‫ואתה לא?‬
‫‫באמת שלא חשבתי עליה יותר מדי. ‬
‫‫אז אולי כדאי שתחשוב. ‬
‫‫הבן שלנו מאוהב. ‬
‫‫האישה הזו יכולה להיות בחיים שלנו לתמיד. ‬
‫‫איפה הם ילונו?‬
‫‫באיזה מקום שאנה בחרה. מלון "דומא". ‬
‫‫אז תוכל להגיע מוקדם להארטלי?‬
‫‫לא, לצערי לא. ‬
‫‫אולי אצטרך לנסוע לבריסל ביום חמישי. ‬
‫‫אוי, לא. ‬
‫‫כן, מצטער. ‬
‫‫זה כנס על מדיניות בריאות באירופה. ‬
‫‫קיוויתי שיהיה לנו סוף שבוע שקט לשם שינוי. ‬
‫‫הרכבת הבאה לפריז תצא בעוד 20 דקות. ‬
‫‫אנא גשו לרציף שלוש. ‬
‫‫תרצי לשתות קצת שמפניה, מדמואזל?‬
‫‫מה?‬ ‫‫-אני מצטיין בכל הקלישאות הפריזאיות עכשיו. ‬
‫‫אני לא מתלוננת. ‬
‫‫הם לגמרי חושבים שאני שותה את זה לבד. ‬
‫‫חכם. ‬
‫‫משהו חשוב?‬
‫‫לא. ‬
‫‫ערב טוב. את מדאם בארטון, בבקשה. ‬
‫‫אני חושב שהיא בחדר…‬
‫‫בדיוק. חדר מספר עשר. ‬
‫‫אני אענה. ‬
‫‫צאי מהמלון. לכי לקצה הרחוב. ‬
‫‫מה זה היה?‬ ‫‫-הקבלה של המלון. ‬
‫‫הם שאלו אם אנחנו מרוצים מהחדר. ‬
‫‫יש לי זמן להתגלח, כן?‬
‫‫בטח. ‬
‫‫בעצם, ‬
‫‫בזמן שאתה עושה את זה, ‬ ‫‫אני אצא לשאוף קצת אוויר. ‬
‫‫אם תחכי, אוכל לבוא איתך. ‬ ‫‫-לא. ‬
‫‫קח את הזמן. ‬
‫‫בטח. טוב, אל תתעכבי. ‬
‫‫מה אתה עושה, לעזאזל?‬
‫‫הפרת את הכללים כשבאת לכאן. ‬
‫‫שלא תחשוב אפילו לעקוב אחרינו. ‬
‫‫חשבתי שהלכת לאיבוד. ‬
‫‫עדיין נספיק למסעדה. ‬ ‫‫-מצטערת. ‬
‫‫אני חושבת שאני מפתחת מיגרנה. ‬
‫‫באמת? לא ידעתי שאת סובלת מהן. ‬
‫‫לא לעיתים קרובות, ‬ ‫‫אבל כשהן באות, הן איומות. ‬
‫‫אלוהים, את בסדר?‬ ‫‫-כן. ‬
‫‫אני חושבת שאני צריכה לשכב. ‬ ‫‫-אוקיי. ‬
‫‫מצטערת. ‬
‫‫היי, את בטוחה שאין עוד משהו?‬
‫‫תלמד לאהוב את השאלות, ג'יי. ‬
‫‫שלום. אתה מדבר אנגלית?‬
‫‫תודה. ‬ ‫‫-כן, כמובן, אדוני. איך אפשר לעזור?‬
‫‫תוכל לומר לי אם חדר מספר עשר פנוי?‬
‫‫ודאי. אני בודק, אדוני. ‬
‫‫חדר מספר עשר, אדוני. ‬
‫‫אנא, אל תשכחו חפצים אישיים. ‬
‫‫כבודה ללא השגחה תסולק, ‬ ‫‫ועשויה להיות מושמדת. ‬
‫‫תמשיך בלעדיי. ‬
‫‫לא ממש נהדר להיות בחברתי. ‬ ‫‫-אני לא מתכוון פשוט לעזוב אותך. ‬
‫‫אני פשוט צריכה להגיע הביתה. ‬
‫‫כן, אוקיי. טוב, תתקשרי אם תצטרכי משהו. ‬
‫‫ביי. ‬
‫‫להתראות. תודה. ‬
‫‫אימא?‬
‫‫- פגי:‬ ‫‫חזרת? -‬
‫‫תודה. ‬
‫‫לחיים. ‬
‫‫אז את רוקדת?‬ ‫‫-כן. ‬
‫‫בואי. ‬
‫‫אז למה חזרת מפריז כל כך מוקדם?‬
‫‫אוי, פאק. ‬
‫‫ג'יי פישל?‬
‫‫לא. לא, הוא היה מושלם. ‬
‫‫אז מה את עשית?‬
‫‫את זוכרת את ויליאם, האיש שפגשת?‬ ‫‫-הנשוי. ‬
‫‫הוא הופיע מחוץ למלון שלנו. ‬
‫‫את פשוט סכנה!‬
‫‫העניין הוא שהוא לא סתם גבר נשוי. ‬
‫‫הוא אבא של ג'יי. ‬
‫‫אנה, מה זה?‬
‫‫אני מצ… אני רק מנסה ל…‬ ‫‫-אני לא זקוקה לאישור שלך. ‬
‫‫מה אם המשפחה שלהם תגלה?‬ ‫‫-הם לא. ‬
‫‫איך את כל כך בטוחה?‬ ‫‫-כי אף אחד לא יודע, ואף אחד לא ידע. ‬
‫‫אבל זה לא נכון, נכון?‬ ‫‫כי עכשיו אני יודעת, לא?‬
‫‫אנה, אני מצטערת. אנה, בבקשה, רק…‬
‫‫אנה בארטון?‬
‫‫כן. ‬
‫‫- אני לומד לאהוב את השאלות. ‬ ‫‫ג'יי. נשיקה -‬
‫‫גרמתי לך לחייך?‬
‫‫תודה. ‬
‫‫את פנויה הערב? יש משהו ששכחתי להגיד בפריז. ‬
‫‫משהו נשרף, אני מריחה. ‬
‫‫זה מה שקורה כשאת באה מוקדם. ‬
‫‫תמשיכי ללכת…‬
‫‫אני לא סומכת עליך. ‬ ‫‫-לא, את חייבת. ‬
‫‫טוב, את מגיעה לשולחן. ‬ ‫‫-אני יודעת. ‬
‫‫מעולה. עכשיו גששי את דרכך. ‬
‫‫כן, הנה. ‬
‫‫אל תפקחי עיניים!‬ ‫‫בעוד רבע שעה זה ייראה כמו ורסאי. ‬
‫‫קודם רגל ימין, אחר כך שמאל. ‬
‫‫למה? מה קורה פה, ג'יי?‬
‫‫את תראי. ‬
‫‫הנה בירה. ‬
‫‫תודה. ‬ ‫‫-תיהני. ‬
‫‫בלי להציץ. ‬
‫‫הכנס היה שווה את הנסיעה בסוף?‬
‫‫כן. ‬
‫‫אני שמח שנסעתי. ‬
‫‫אולי זה מהעבודה. ‬
‫‫- מספר לא ידוע:‬ ‫‫אני יודע מה אתה עושה. -‬
‫‫ויליאם?‬
‫‫- מספר לא ידוע:‬ ‫‫תפסיק עכשיו. סוטה. -‬
‫‫ויליאם!‬
‫‫מה קרה?‬
‫‫אני צריך להתקשר. ‬
‫‫מה אתה עושה?‬
‫‫אני צריך לדבר איתך. ‬
‫‫זה לא יכול להמשיך לקרות. ‬
‫‫אני יודע. אני…‬
‫‫אחרי מה שעשית בפריז, ‬
‫‫אני צריכה שתעשה משהו בשבילי. ‬
‫‫כן?‬
‫‫אני חושבת שג'יי עומד להציע לי נישואים. ‬
‫‫אני רוצה שתיתן לי את רשותך להגיד כן. ‬
‫‫אתה מכיר את החוקים. ‬
‫‫תגיד לי להגיד כן. ‬
‫‫ויליאם, מה ההוראות שלי?‬
‫‫למה?‬
‫‫כי אני רוצה אותו. ‬
‫‫הוא הנורמליות שלי. ‬
‫‫אנחנו כמו כל זוג אחר. ‬
‫‫זה נכון. ‬
‫‫זה מה שאני רוצה, ויליאם. ‬
‫‫תגיד לי את מה שאני רוצה ממך. ‬
‫‫אנה…‬
‫‫כשג'יי יציע לך להתחתן איתו, ‬
‫‫תגידי כן. ‬
‫‫תהיה שמח, אהובי. ‬
‫‫לא יהיה לך פחות ממני. יהיה לך יותר. ‬
‫‫אני מקווה. ‬
‫‫כן, הרבה יותר. כל הזמן יותר. ‬
‫‫מה היית צריך להגיד לי?‬
‫‫שום דבר. ‬
‫‫אחת…‬
‫‫אני מקווה שזהו. ‬
‫‫שארוץ חזרה למטה?‬ ‫‫-בבקשה. ‬
‫‫אחבוש כובע שף כמו ב"רטטוי". ‬
‫‫אני בעצם בפריז. ‬
‫‫אני רואה את מגדל אייפל וכל זה. ‬ ‫‫-איך המבטא הצרפתי שלך?‬
‫‫ג'יי…‬
‫‫אנה בארטון, ‬
‫‫משהו השתנה בי כשנפגשנו לראשונה. ‬
‫‫אף פעם לא הרגשתי מאושר כל כך, וזה בזכותך. ‬
‫‫אנה, תתחתני איתי?‬
‫‫כן. ‬
‫‫כן?‬ ‫‫-כן. ‬
‫‫חכי, יש לי טבעת. מצטער. ‬
‫‫אני עושה את זה ממש לא טוב. ‬ ‫‫-ג'יי!‬
‫‫היא יפהפייה. ‬
‫‫תודה. ‬
‫‫ויליאם. ‬
‫‫אתה בסדר?‬
‫‫כן. ‬
‫‫אני בסדר. ‬
‫‫תרגום כתוביות: גלעד קשר‬