Не дивись на мене так.
Не роби цього, Джоенн.
Привіт, я вдома.
Гаразд. Що скажеш?
Синій? Бежевий?
- Джоенн? - Що?
Який светр?
Член громади звинуватив мене, що видно соски,
тож до смерті я ходитиму у светрах.
Це їхня втрата, але точно синій.
Я от не розумію про соски.
Коли холодно, вони мали б ховатися, а не випинатися.
Вибач. Треба поговорити про коробку.
- Що? - Коробка.
Коробка Ребекки.
Вона шість днів витріщається на мене.
Це майже тиждень.
І, ясна річ, я хотіла зазирнути всередину. Зазвичай я б це зробила, але ні.
Мабуть, я чекаю похвали за зрілість.
А, точно.
Ця коробка.
Вибач, що тут досі коробка з її речами.
То що саме там? Про що йдеться?
Плойки? Чи любовні листи? Чи гарячі голі фото?
Ні, не треба. Навіть не кажи. Знаєш що, Ноа?
Я не маю знати.
Чесно кажучи, там просто речі, які я не зміг викинути, а ще...
я не хотів зустрічатися, щоб віддати.
Це логічно.
Боже, ми такі дорослі.
Поглянь на нас. Особливо я.
Так, особливо ти.
Радий, що ти про це згадала. Пора позбутися її.
Прекрасно.
І можна просто віддати її комусь, або спалити, або...
- Щось придумаю. - Так.
Гадаю, спалити.
НІХТО ЦЬОГО НЕ ХОЧЕ
- Ноа? - Заходьте.
Ноа, маю питання, не пов'язане з роботою.
Гаразд.
Правильно «Зендея»
чи «Зендая»?
«Зендая»?
Я так і думав,
але моя онука сказала мені, що «Зендея».
- Хто б міг подумати. - А тепер про роботу.
Що ти робитимеш наступні 20 років?
Овва! Якийсь ранок глобальних запитань.
Не знаю. Гляну свій календар.
Моя дружина лагідно просить піти на пенсію.
І тепер, коли вона перейшла до погрозливих методів,
гадаю, пора.
Боже! Що синагога робитиме без вас?
Мабуть, страждатиме.
Але зробимо якнайкраще.
- Ноа. - Так?
Я хочу, щоб ти змінив мене.
Вас на посаді?
Ти, певно, здогадувався.
Ребе, це моя мрія.
- Дякую. - Гаразд.
- Збав запал. - Гаразд.
Бо ця робота передбачає багато правил.
- Ніякої свинини. - Звісно.
- І молюсків. - Ніколи.
І, може, я помиляюся,
але з того, що я чув, здається, я дивлюся на рабина, який
раптом зрозумів, що захопився білим крабом.
Так. Вибачте. Треба було сказати раніше.
Слухай, якщо наша громада побачить, що головний рабин їсть крабів...
Усі візьмуться за це.
Ні. Я хотів сказати, якщо всі братимуть шлюб з гоєм,
то більше не буде єврейських дітей,
а потім наш народ вимре.
А, ви про це.
Що в нас тут?
- Ясно. - Ребе, вона мені дуже подобається.
Це добре.
Може, ти їй покажеш, що таке юдаїзм.
Але почни з цікавого.
- Не пригощай фаршированою рибою. - Гаразд.
Власне, я її люблю, але зрозумів.
Наступного тижня я маю внести кандидатуру,
тож дай знати, чи ти хочеш бути нею.
Твоє особисте життя братимуть до уваги. Просто все отак і відбувається.
Гаразд. Зрозумів.
Якщо хочеш полегшити собі життя,
і бути з єврейкою,
моя донька розлучається.
Та, що гарненька.
Схожа на мене.
Просто подумай про це.
Я подумаю.
Я хочу бути зрілою, тому я не дивитимуся...
Гаразд.
Гадаю, ти зовсім нова...
Дякую. Боже мій. Ні. Морґан, ні. Не відкривай коробку.
У нас із Ноа довірливі, зрілі стосунки, це наступний...
Не треба було казати про коробку, якщо ти не хотіла, щоб я її відкрила.
Морґан, це серйозне вторгнення в особисте життя.
Що ж.
Нічого собі.
- Дай мені щітку. - Так.
Вона прекрасна. Вони просто чудова пара.
- Чому мама тут? - Була в машині, коли ти написала.
О! В неї не рясні місячні.
Це доречний коментар?
- Та ну. - Кладу на місце.
Що це?
У нього зліпок її дитячої стопи.
- Це так романтично. - Взагалі ні.
Сподіваюся, знайдемо щось цікавіше, щоб обговорити це в подкасті.
Ні.
- Що? - Ми не можемо говорити про це в подкасті.
Тобі вже начхати на подскаст?
Звісно, що не начхати.
Мені бракує розпусних самотніх сестер.
Відколи ти зустрічаєшся з ним, ти все змінюєш у собі.
- От і ні. -«Боже. Він не відповів».
«Хоч би сподобатися його друзям. Люблю баскетбол».
- Я так не казала. - Ага.
Так, часто.
Джоенн, яку я знаю, не вдавала б, що щось любить, заради хлопця.
Не захищала б свого хлопця ціною нашого подкасту.
Вона б рилася в коробці без докорів сумління.
Ми ж насміхалися з таких дівчат, як ти.
Ти описуєш ріст і зрілість.
Я думаю, що я описую відчай.
Тут відчувається насильницька смерть.
- Що? - Так.
Віє холодом.
Головні ребе мають рекламні угоди на взуття?
Ні.
Нащо ти витягаєш ці дивні свічки?
Приходьте на гавдалу до мене, добре?
Хочу показати Джоенн, що євреєм бути круто.
Справді? Я люблю гавдалу.
Я теж. Про гавдалу всі якось забули.
- Цілком згоден. - Так.
Десерт із заварним кремом.
Ні, це церемонія завершення шабату з трьома зірками.
Запалюєш свічку. Відчуваєш запах спецій.
Не пригадуєш? Я нагадаю.
Здається, ми такого не робили. Що з тобою?
Складнощі із заборонкою.
Гаразд, випий антибіотики. Зараз усе лікується.
Нічого страшного.
Я про те, що Коен дізнався про Джоенн.
Я починаю боятися.
Чорт. Тепер розумію.
Ти не можеш стати головним рабином, якщо в тебе дівчина — шикса.
Ні.
А що думає шикса?
Нічого не думає, бо вона про це не знає.
Думаю, час запитати її, чи вона готова подумати про навернення.
Ви ніколи не говорили про «Н»?
Ні. Збираюся. Просто хочу, щоб усе було ідеально.
Допоможеш мені з вечерею, щоб показати, як класно бути євреєм?
Чекай, ти просиш мене пом'якшити юдаїзм?
Допоможи провернути це.
О так.
- Кращого не бачила. - Кращого не бачили.
Боже. Я схожа на огидну стару бабцю. Без образ, бабусю.
Я не ображаюся.
Ти маєш пишатися бути схожою на мене.
Мені пасуватиме будь-яка сукня. Усі знають.
Знаєте, вона мене не бісить.
- Не бісить. - Це вже щось.
Просто бісить стиль. І тканина. І колір.
Мірі, вона чудово пасує до твоєї теми.
Точно. І тема теж бісить.
Люба, послухай. «Міріам відчула смак Великого яблука».
Ідеальна тема.
- Питання закрито. - Ні. Я не братиму в цьому участі.
Треба закінчити край.
Вибачте, але оскільки її друзі вбрані, як казна-хто,
і їхні теми, як «Супер Майк», не означає, що це правильно.
Моя тема була «Відомі історичні жіночі постаті»,
і це було круто, бо це було повчально і весело.
Слава богу, ти мила.
Дякую. Повечеряємо сьогодні?
Обов'зково,
але сьогодні ніяк, бо...
Не кажи, що вечеряєш із нею.
Ні, я не вечерятиму з нею.
- Мене змушують вечеряти з нею. - Тебе змусили...
І Ноа.
- Ясно. - Подвійне побачення?
- Це не подвійне побачення. - Невже?
Це як тупа, нудна вечеря. Любі, я взагалі не хочу йти.
- Але йдеш, і мене замінять. - Неправда.
- Припини. - Усі знають, що шикси — це тимчасово.
Але відчуття, що це набуває постійності.
- Крихітко... - Послухай мене.
Так?
Запам'ятай мої слова.
Він сумує за тобою.
Я відчуваю.
Він побачить тебе на бат-міцві, і схаменеться.
Не піднімай волосся, добре?
Гаразд.
Так. Дуже мило.
- Тобі трохи краще? - Ні.
- Боже! Це Ноа. Хоче зустрітися. - Я ж казала, що вона відьма. Покажи.
Як справи?
Привіт.
Мені нудно, чекаю на їжу, тож...
Вибач. Можеш опустити камеру? Вибач, що це на тобі?
Ти йдеш до церкви? Чому ти так вбрана?
Що? Ми влаштовуємо вечерю.
Вечеря в сукні.
Ти вдягла це для Ноа
чи його стерви-невістки, що не відповідає тобі?
А може, хочу гарно виглядати?
Ти стала степфордською дружиною.
Ні. Твоя правда. Ти взагалі не змінилася.
Гаразд, зрозуміло. Чорт!
Гадаю, досить намагатися вразити Естер,
і, мабуть, досі пнутися зі шкури,
щоб усім сподобатися.
І?
Досить вдавати, що люблю баскетбол.
Дякую. Нарешті. Гаразд.
Розважайся. Але зніми це вбрання аміші.
- Ти не в сукні. А була гарна. - Так.
Мені так комфортніше.
Ти мені будь-яка подобаєшся.
І знаєш, хто цінує комфорт більше за всіх?
- Гм? - Євреї.
Це буде нестерпно. Вона насідає на мене.
Це виснажує.
Люба, я тебе люблю. Ти моя королева.
Але мене зобов'язали бути в ударі,
тож якщо скидатиметься на зраду, ти сама.
Ти гарно виглядаєш.
Нічого собі.
Ні, я вже натис...
Так, я бачила.
- А тепер занадто. - Відчинено.
Привіт. Ласкаво просимо.
Привіт.
Бачу, в повсякденному тільки я.
І з гумовим паском.
- Привіт, Сашо. - Привіт.
Я думав, про гуму, але Естер не дозволила.
- У тебе огидні штани. - Як справи, стерво?
- Виноград. - Ой...
Привіт, стерво!
Це Міріам.
Привіт, Міріам. Я Джоенн.
Чула, ти улюблена небога дядька.
Так. Я його єдина небога.
Теж непоганий спосіб побороти конкуренцію.
Ти дотепна. Хотіла б і я зараз бути в штанах.
Позичити свої? Здається, ми одного розміру.
Гадаю, все гаразд. Проте, дякую.
Дуже прошу.
Ходім на диван? Посидимо перед тим, як їсти?
- Звісно. - Або ні.
Як хочеш. Як тобі зручніше, дівчинко.
Круто.
Ноа, можна мені келих вина?
Авжеж.
БОЖЕ, Я ЗА П'ЯТЬ МЕТРІВ ВІД РЕБЕККИ
А знаєте що?
Можна поїсти тут, поки ще гаряче?
І можна мені келих Мерло, будь ласка?
Вибачте, що потурбую.
Я вже років 10 не бачила когось із книжкою в людях.
Це справжня чи для пафосу?
Так, справжня. Це «Там, де співають раки».
Книжковий клуб Різ. Мені треба було вийти з дому.
Це краще, ніж сидіти в телефоні.
Дуже вражає.
Знаєте, я прагну до такого самоконтролю, тож будь...
Ой. Чекайте, ви не п'єте.
Я можу переконати вас випити келих вина, щоб мені не пити самій?
Так, можете. Знаєте, у мене...
Невдалий день,
тож келих вина допоміг би мені відволіктися.
Авжеж.
Я сьогодні бачила колишнього.
Ой...
Перепрошую. Можна келих і для неї, будь ласка? Дякую.
Я Ребекка.
Рада знайомству. Я Джулі.
- Рада знайомству, Джулі. - Тож...
Розкажи мені про колишнього. І нічого не пропускай.
Зніми цю гору з плечей. Гаразд?
- Так. - І будьмо.
- Будьмо. - Отак.
Отак.
Це ганьба. Я ніколи навіть не була в Нью-Йорку.
Темою бат-міцви Семі була «Ейфорія». Там були пігулки з цукерок.
Це неправильно.
Овва, схоже, це було свято.
- Ні. - Бачиш? Джоенн розуміє.
Так, питання закрито, Міріам.
Зробімо це для твоєї бабусі. Їй не так довго лишилося.
То тему можна змінити, якщо вона помре?
Так, цікавий компроміс.
- Міріам. - Слухай, якщо вже чесно...
Господи.
Тема Нью-Йорка — це шик, розумієш? Це, ніби, мода.
Це Бродвей. Це SNL.
Так, це хот-доги. Це піца.
Це повії на Таймс-сквер.
- Це не до теми. - Це Нью-Йорк. Там гігантські щури.
І це точно мимо.
Бат-міцва — це дуже важливий обряд
і про те, що ми нащадки впливових єврейських праматерів
таких, як Лія та Рут.
Рут не була єврейкою, але ми її любимо.
Так, Рут впоралася.
Впоралася.
- Гаразд. - Круто.
Джоенн, думаєш, тема крута?
Гадаю, Нью-Йорк — найсексуальніше місто у світі.
Скористайся нагодою.
Знаєш, а мені підходить мода. Усе це. Крім щурів.
Гадаю, це круто.
Дякую.
Ми понад рік уже сваримося через це, тож...
- Як ж казала, це круто. - Схоже, сонце сідає.
Вийдемо всі на гавдалу?
Я краще зроблю домашку.
- Давай. - Та невже! Гаразд, люба.
- Гаразд. Обожнюю це. - Я дивлюся на зірки.
- Ідеш? - Схоже, буде прикольно.
Але ти маєш знати, я не люблю баскетбол.
Гаразд, прийнято. Це не пов'язано з ним.
Гаразд.
Нагадай, що буде, коли побачимо третю зірку.
Це означає, що шабат офіційно закінчився, і почалася ніч.
Так ми вітаємо наступний тиждень.
І дозвіл ввімкнути телефони.
Але не все одразу. Поступово.
Гаразд.
- Перша зірка! Я побачив. - О! Чудово. Так низько.
Навіщо ми це робимо?
Бо це суперунікальна річ для нашого народу, янголятко.
Гаразд.
- Ось і друга. - Де?
Он там.
- Нечесно. - Нечесно. Ой.
Такий спокій. Дякую, що поділився цим зі мною.
Радий показати тобі цей бік життя.
І впустити тебе в нього.
- О! Здається, жучок в оці. - Ой.
Жуків у будинку нема.
Так. Ходімо в будинок,
бо я думаю, звідти краще видно зірки.
Авжеж. Красиві зірки всередині.
Припини шукати, бо я маю знайти.
- Не турбуйся. - Вона тебе знайде сама, розумієш?
Вона мене знайде. І знаєш що? Я задокументую.
- Справді? - Так.
Ти казав, можна телефон по вечері.
- Слухай своє серце. - Гаразд.
Просто... Знаєш? Я маю дещо зробити.
- Хвилинку. Я зараз повернуся. - Гаразд.
- Уважніше. - Так.
Гаразд. У мене багато інформації. Нічого хорошого.
Ребекка та Ноа багато говорять.
Він у стосунках, але це, цитую: «не так і серйозно».
Сьогоднішній день був дуже емоційним, бо він повернув коробку.
- Не може бути. - О! Третя зірка.
Дзень-дзелень.
Знаєш? Мені потрібна ще секунда.
Гаразд.
Вона вже єврейка?
Не кажи батькам, що дивлюся телек.
Гаразд.
Чекай.
Глянеш на мою сукню для бат-міцви? Вона ганебно довга?
Ох. Так.
Мама не дає підкоротити.
Ось для чого потрібні ножиці.
Ти така нахрін класна.
Не кажи батькам про «нахрін».
Я знаю. І не скажу.
Гей.
Куди ти поділася?
Ти розмовляєш з Ребеккою за моєю спиною?
Що?
Коробка.
Ти віддав її їй?
- Так, думав, ти так і хотіла. - Ти з нею переписуєшся?
Ні, я їй написав, що завезу її о 16:00,
вона погодилася.
Тож, технічно — так.
- І все? - Так.
- Ти не заходив і... - Ні.
...не плакався, як ви скучили одне за одним...
- Що? - ...не казав, що зі мною...
...цитую: «не так і серйозно»?
Звісно, ні.
Я просто не... Тепер я не знаю, у що вірити.
Чому? Я б так не зробив.
Це звучить... Якщо ти мені не віриш...
- Ось. - Щоб я переглянула телефон?
- Так. Я нічого не ховаю. Будь ласка. - Чудово. Який пароль?
0372.
Боже.
Не хочу дивитись.
Слава богу. Бо я записую, як практикую проповіді.
Можеш подивитися, якщо хочеш, але я над ними ще працюю.
У моїх минулих стосунках я б подивилася.
Гаразд.
Але я дуже хочу бути іншою з тобою.
І я тобі довіряю.
- Я тобі довіряю. - Я...
- Не варто. - Чому?
Бо...
Я заглянула в коробку, коли ти пішов. Я сказала, що не збираюся, але заглянула.
Гаразд.
- І мені шкода. - Гей.
Нічого. Я розумію.
Коробка просто стояла там. Як вона могла не зацікавити?
Я знаю, що зараз не час, але менше з тим,
що то за дитяча ніжка?
- Так, це просто страх божий. - Так.
Вибач.
Іди сюди.
Боже, за все...
Мене просто дехто накрутив.
Хто?
Морґан!
Морґан, відчини двері!
Господи! У тебе нетримання? Якого біса?
- Я щойно говорила з Ноа. - Гаразд.
Ти мені збрехала.
Він не переписувався з Ребеккою.
Дивно. Твій хлопець заперечує повідомлення колишній.
Гадаю, проблема вирішена.
Ноа не такий. Думаю, ти це знаєш.
Боже мій. Ти знаєш, яку маючню ти несеш?
Гаразд. Джоенн, послухай. Я знаю, що тобі боляче.
Але Ребекка сама все розповіла. Гаразд? Я не знаю, що...
Я тобі не вірю.
- Може, вона збрехала. - Боже.
Це вже перебір, Морґан. Ти сказала, що вона не знає, хто ти.
- Так. - Навіщо їй брехати?
Ти хочеш здихатися Ноа,
бо ти ніколи не підтримувала ці стосунки.
- Це безглузді стосунки. - Боже.
Це не означає, що я вигадую.
Не віриться, що ти віриш якомусь хлопцю, а не мені.
- Ноа не якийсь хлопець. Що? - Так.
Ти хочеш, щоб я була самотня, бо так краще для тебе.
Вибач, що ти єдина розпусна сестра у подкасті.
Я єдина самосвідома сестра у подкасті, ясно?
Ти змінюєш усе в собі заради цього чоловіка.
Чесно, Джоенн, це жалюгідно.
Годі це казати.
- Гаразд? - Так.
- Це не про нас із Ноа. - Гаразд.
Він не хоче, щоб я змінилася.
Просто ти почуваєшся покинутою,
бо я нарешті у здорових стосунках, ясно?
А ти досі в застосунках відчаю,
радієш збігу з офіціантом на ім'я Бройден.
Знаєш що?
За пів року, коли ти повернешся у «застосунки відчаю»,
бо Ноа тебе покине, щоб одружитися з Ребеккою,
ти згадаєш це, і це буде принизливо.
Чесно, дуже чекаю.
- Іди ти! - Ні, сама йди!
Невже ти обираєш його, а не сестру.
- Повір. - Чудово. Вирости.
І до відома, Ребекка набагато гарніша наживо.
- Замовкни. - Це не фільтр. У неї немає пор.
Клята сучка.
Привіт.
Усе гаразд?
Я не знаю. Усе навколо якось хріново.
Зі мною?
Боже, ні.
Ти єдиний, у кому я на 100 % упевнена.
- Ти що, помер? - Вибач.
Саме час тобі сказати, що ти на 100 % впевнений і в мені.
Вибач. Якщо чесно, я...
Я трохи відволікся, і я прошу вибачення.
Дещо важливе тисне на мене, і я хотів поговорити з тобою про це.
Я дуже хвилююся, тож просто скажи.
Так, звісно.
Через цю потенційну посаду довелося багато думати про майбутнє.
І реальність така:
якщо я хочу провести життя з кимось...
мені треба, щоб ця людина
була євреєм.
Ти кидаєш мене?
Ні.
Джоенн, я хочу бути з тобою.
Хочеш бути зі мною?
Так.
Гаразд, але я відчуваю, що є «але».
Але
я маю запитати тебе...
ти готова подумати про навернення?
Ой.
Я...
А що буде, якщо я відмовлюся?
Я не знаю.
Переклад субтитрів: Дарина Полякова